Dnes hovoříme s politickou aktivistkou, která toho v Německu již hodně dokázala.
Dalo by se říct, že lidi pohání - konkrétně k tomu, aby vyšli do ulic. Je také autorkou a podnikatelkou.
Narodila se ve Frankfurtu nad Mohanem , 22 let žila v Rusku, ale v roce 2014 se z politických důvodů vrátila do Německa.
Je spoluorganizátorkou celoněmeckých demonstrací pořádaných aliancí "Deutschland steht auf".
Jedním z požadavků, které tam opakovaně vznáší, je, aby politici nesli odpovědnost. O tom dnes mluvíme.
Vítejte, Stephanie Tsomakaeva.
Dobrý den, těší mě. Děkuji.
Ano, jsme velmi spokojeni. Především v podstatě:
V každodenním pracovním životě je běžné, že zaměstnanci odpovídají za škody, které způsobí.
Politici mají politickou imunitu.
Znamená to, že politici nejsou odpovědní za přestupky a škody?
Ano, musí nést odpovědnost.
Jediným problémem je, že obecně neexistují zákony, které by upravovaly to, za co bychom chtěli,
aby nesli odpovědnost - totiž politická rozhodnutí.
Imunita je chrání pouze před jejich odebráním ad hoc.
Jedná se o historický příběh, který se vyvinul v polovině 19. století, aby ochránil zákonodárný sbor před výkonnou
mocí, zkrátka aby král nemohl odvést poslance, na krátkou dobu je zavřít a po skončení hlasování je zase propustit.
A to platí i dnes; je také logické, že policie nemůže jen tak odvést několik poslanců AfD k výslechu.
Pak hlasování skončí a je to.
To samozřejmě nechceme ani dnes. V tomto ohledu je imunita velmi rozumným příběhem.
Jediným problémem je, že, jak jsem již řekl, trestní stíhání, které bychom rádi viděli, v dnešní době
neupravují žádné zákony. A to je to, co potřebujeme zavést.
Ano, to znamená, že tyto zákony jsou ještě z přechodného období od monarchie k demokracii, takříkajíc pozůstatky.
A nakonec by měl chránit politiky před zatčením.
Správně.
Další termín. Napsal jste knihu na téma odpovědnosti politiků.
Od té doby se o něm také stále více mluví.
Píše se tam také o politickém odškodnění.
Je to termín, který mnoho lidí nezná. Můžete ho vysvětlit?
Ano, to je druhá věc.
To je svoboda názoru poslance v parlamentu, že tam poslanci mohou říkat cokoli a nemohou za to být obviněni.
Víme, jak to chodí. Někteří lidé z opozice už mají připravené župany pro případ, že by
urazili některého z ministrů nebo tak něco.
Protože vyslovil svůj názor, musí počítat s tím, že bude pronásledován.
Poslanec to v parlamentu může dělat. V případě pochybností se smějí vzájemně urážet. Je jim dovoleno si navzájem něco vyčítat.
Pouze jednací řád parlamentu upravuje, zda se jedná o výzvu k jednání, či nikoliv.
Známým příkladem je Lars Hünich, který v braniborském zemském sněmu po vyšetřovací komisi Corona označil ostatní za pachatele.
Kdybychom to udělali jako občané, pravděpodobně bychom za to byli nahlášeni.
Díky své indemnitě je jako poslanec chráněn před obviněním z pomluvy.
Takže vlastně - z téže doby - velmi rozumný příběh.
Jediným problémem je, že především v případě trestního řízení se lze imunity vždy vzdát.
Ale samozřejmě někde v právním řádu musí být paragraf, který říká, že něco je trestné, například že plýtvání daněmi je trestné.
Ale to my nemáme. Neexistuje.
Daňový únik je tedy trestný čin, ale plýtvání daněmi nikoli.
Přesně tak. A proto, i kdyby byla imunita zrušena, bohužel není nic, za co by mohli být potrestáni.
Myslíte si, že je třeba vytvořit katalog trestných činů, které politik nesmí spáchat?
Ano, takže si myslím, že nejrozumnější by bylo zavést tři odstavce.
To je první věc, o které jsme právě mluvili - daňové plýtvání. Tomu se říká zpronevěra rozpočtu.
Rozšířil bych paragraf 266 - klasický paragraf o zpronevěře - o zpronevěru rozpočtu.
Andreas Scheuer je toho dobrým příkladem.
Z rozpočtu mu byly schváleny dvě miliardy - smlouva byla podepsána na tři miliardy.
To by byl klasický příběh o zpronevěře.
Druhým bodem, který je rovněž velmi důležitý, je prosazování zákonů. Jedním z hlavních úkolů státu je zajistit, aby to,
co rozhodli poslanci, bylo následně prosazeno výkonnou mocí.
To znamená, že nestíhání trestných činů by mělo být rovněž trestné.
Pokud tedy ministr vnitra nezajistí dodržování zákonů, měl by nést odpovědnost za následky a mělo by se jednat o trestný čin.
V trestním zákoníku bych navrhl paragraf 138, který stanoví, že trestné je i nestíhání trestných činů.
A třetí bod?
Třetím bodem je omezení základních práv.
Protože "omezování základních práv" je v zásadě "omezováním osobní svobody". A to by také mělo být trestné.
A co asertivita?
Vždyť zákony se mohou týkat čehokoli.
Pokud si ji nevyžádáte a následně nezkontrolujete, je vám k ničemu.
Ano, to je přesně ten problém, nestíhání trestných činů.
A samozřejmě u politiků máme zvláštní situaci v tom, že dnes státní zástupci podléhají pokynům ministra
vnitra, ministra spravedlnosti - pardon - takže ministr spravedlnosti je taková hybridní funkce.
Je členem parlamentu, je výkonnou mocí a je soudní mocí.
V Německu tedy v současné době neexistuje dělba moci.
A právě tam byste měli začít.
Potřebovali bychom vlastní jurisdikci. Přimlouval bych se za samostatný soud pro odpovědnost politiků.
V samosprávě, kde si soudce volíme sami.
Nemusí jich být mnoho, není jich mnoho. O čem to mluvíme?
Více než 200 000 lidí, možná nanejvýš okrouhle, kterých se to týká.
Takže všichni vedoucí úřadů, všechny státní vlády, možná starostové.
Na úrovni obcí jsou do značné míry odpovědné, což je trochu rozdíl.
Všichni poslanci však nejsou vcelku početní.
Jinými slovy, kdyby existoval malý soud, který bychom si jako občané přímo zvolili a který by se spravoval sám,
pak bychom měli možnost prosadit to i pomocí vlastních státních zástupců, kteří nepodléhají pokynům.
A teď konkrétněji: Jak se takový pokrm zavádí?
Ano, samozřejmě to není tak jednoduché. Ale lze to provést i prostřednictvím referenda změnou národní ústavy.
Nemohli jsme ji tedy zavést okamžitě na federální úrovni, ale mohli jsme ji zavést na úrovni státu.
V 16 federálních státech by to muselo být provedeno 16krát, ale bylo by to možné.
Ano. Pojďme ještě o krok dál.
O politicích se na demonstracích říkají vtipy ve stylu: "Kdo věří, že zástupci lidu zastupují lid,
věří také, že ždímači citronů skládají citrony."
Jinými slovy, člověk na ulici má pocit, že ho politici obelhávají.
Viděli jste to znovu při posledních volbách. Předvolební sliby před volbami, realizace po nich naprosto opačná.
Jak vlastně došlo k tomuto špatnému řízení politiky, které dnes hraničí s destrukcí?
To proto, že lidé stále věří staré pověře "ti tam nahoře, my tady dole".
Tak doufám, že pokud na trůn nastoupí někdo jiný, něco se nějak změní.
Problém je v tom, že věříme v trůn. Problémem je tedy trůn.
Domnívám se, že transformace, která v současné době probíhá, povede nejen směrem k větší
centralizaci a větší totalitě státu, ale také opačným směrem.
To je to, co děláme s decentralizovanými organizacemi a sebeutvářením, tj. sebeposílením.
Mocní si mohou dělat, co chtějí, jen proto, že jim to dovolíme, že je nepoženeme k odpovědnosti, že
to sami neuděláme, že sedíme na gauči a reptáme.
A jakmile se zbavíme svých pověr, převezmeme nad nimi kontrolu a budeme je hnát k odpovědnosti a v případě
pochybností to uděláme i sami, budeme myslet sami za sebe, budeme mít slovo, změní se to.
Ale během takzvané pandemie koruny to zažilo mnoho lidí, chtěli něco jiného, ale nakonec je odvezla policie,
domovní prohlídky, nahlásili sousedé. Tam to nevyšlo.
Mysleli si tedy, že jsou mocní sami o sobě, a pocítili železnou hůl.
Ano, vždycky je to nejtěžší pro ty, kteří vedou, to je pravda. Všichni jsme to nějakým způsobem zažili na vlastní kůži.
Nicméně velké procházky nakonec zvrátily program povinného očkování, který by byl zaveden, kdyby nebylo procházek.
Takže to byli lidé na ulici, kteří říkali: Ne, s námi ne.
Jdeme někam jinam, protože večer chodíme na procházku.
A my vám ukážeme, že nakonec nemáte dost policistů, abyste nás všechny dostali pod kontrolu.
Přesně to vedlo poslance k tomu, že v určitém okamžiku řekli: Ne, takže teď musíme nějak rozhodnout, co chtějí lidé.
Dobrý důkaz toho, že to nakonec prostě musíme udělat. Musíme se zvednout z gauče.
Ano. Jaký vidíte způsob, jak vrátit čas v otázce politické imunity? Jinými slovy,
skutečně zavést tuto odpovědnost pro politiky?
Ano, takže si nemyslím, že by nám otočení zpět pomohlo.
Takže samozřejmě můžete znovu zavést § 266, paragraf o zpronevěře, pro všechny.
Domnívám se, že se to změnilo v roce 1997 rozhodnutím ve věci Bugwellen .
Od té doby je to v politice stále horší a horší.
Dříve jsme měli dojem, že čas od času nějak rezignují, že nějak přebírají odpovědnost.
To proto, že pokud jste vydělali více než 50 000 marek, museli jste jít na tři roky do vězení.
A to se týkalo všech. Včetně příběhu s malým kufříkem s Kohlem. .
To byl důvod, proč byl poté zrušen.
Takže v každém případě si myslím, že by bylo rozumnější, kdybychom to v budoucnu lépe zorganizovali a
skutečně zavedli zvláštní paragrafy pro politiky.
V loňském roce jsme si sedli s dalšími dvěma právníky a přemýšleli, jak by to mohlo fungovat,
abychom zformulovali zákon v reálných podmínkách.
A my jsme si uvědomili, že politici se téměř všude vyřádili nejrůznějšími způsoby.
A proto dospěli k závěru, že by bylo lepší využít práva veta občanů.
Jinými slovy, dát lidem možnost vyjádřit se v referendu, zda má být zákon zaveden, či nikoli.
A pokud ji politici přesto zavedou, pak do ní zahrňte odpovědnost a formulujte ji tak, jak bychom si přáli.
Protože, jak jsem říkal, ta změna, ten obrat, myslím, že jsme v bodě, kdy už těch zákonů
je tolik, tolik, že už se nedá všude dozvědět.
Možná nám tedy jednoho dne pomůže superinteligentní umělá inteligence.
Ale v současné době je to opravdu obrovský zmatek, kde se explicitně vyřádili v nejrůznějších formách.
Museli bychom toho tedy změnit tolik, že by to vydalo na celou další sbírku zákonů.
Takže to nakonec znamená ještě více zákonů?
Ne, vůbec ne. Řešení celého dilematu tedy spočívá v tom, že zavedeme lidovou námitku.
Toho můžeme dosáhnout prostřednictvím referend na úrovni států, kdy se na všechny zákony přijaté parlamenty vztahuje
tříměsíční čekací lhůta a během těchto tří měsíců mohou lidé shromáždit hlasy, aby mohli o zákonu znovu rozhodnout.
A to by byla oblíbená námitka. Lidé pak rozhodnou: ano, nebo ne.
Pak by měl konečnou rozhodovací pravomoc. A to už by hodně pomohlo.
A na ty tři měsíce bychom mohli zavést odpovědnost politiků a formulovat ji tak, jak bychom chtěli.
A každý politik, který se pak dohodne a řekne: "Ne, my tady musíme něco změnit velmi urgentně, velmi rychle, nemůžeme čekat
tři měsíce, až se lidi nějak rozhodnou, uděláme to hned", tak by pak mohl použít 138a, 266a, tedy paragrafy,
které bychom chtěli mít, které by tam pak mohly platit.
Může kdokoli iniciovat referendum o zavedení lidové námitky?
Ano, to může iniciovat pouze soukromá osoba. Organizace to dělat nesmějí.
A to znamená, že bychom potřebovali 16 lidí v 16 spolkových zemích pro lidovou námitku,
kterou chceme prosadit pokud možno v celém Německu.
Vždy je nejlepší mít zástupce, abyste byli dva a mohli si nějak pomoci v záloze.
Takže samozřejmě s celou skupinou příznivců v 16 spolkových zemích, 16 referendy a následnou změnou ústavy tímto způsobem,
abychom nakonec získali konečnou rozhodovací pravomoc lidu.
Měli byste se to slovo naučit. Je to opravdu důležité.
Že nakonec, až to prosadíme, můžeme v případě pochybností o všech otázkách, o všech zákonech, o kterých
rozhodují politici v parlamentu, znovu rozhodnout v referendu.
To by mohlo všechny opravdu sblížit. Včetně Zelených, kteří se AfD bojí, pokud se někdy dostane k
moci a pak bude přijímat zákony, kterých se bojí.
Nebo AfD, která se bojí, že se Zelení dostanou k moci a přijmou zákony, které nechtějí.
Mohli by tak zmobilizovat obyvatelstvo a vyvolat lidový odpor. Jinými slovy, hlasovat o každém zákonu znovu ano nebo ne.
A jsme přesvědčeni, že tímto způsobem můžeme skutečně spolupracovat s mnoha lidmi, protože, jak
jsem řekl, Zelení by o to měli mít stejný zájem jako členové AfD nebo všech ostatních stran.
To nemá vůbec nic společného se Zelenými a AfD, ale prostě je to zajímavé napříč všemi politickými tábory, že se nakonec můžeme
opět sami rozhodnout, zda chceme to, co rozhodli politici, a nejsme vydáni na milost a nemilost tomu, co jsme
zažili například v korunové krizi. O tom je celý příběh.
Ale když už se politici zbavili odpovědnosti, budou s takovým zákonem vůbec souhlasit?
Ne, to můžeme prosadit pouze referendem.
A to je v současné politické situaci v Německu možné?
Na národní úrovni ano.
A pokud by se to mělo vztahovat na 16 státních zákonů, tj. legislativa týkající se koronaviru, pokud si
vzpomínáme, nebyla federální legislativou, vždy se jednalo o státní legislativu. A my bychom tomu pak mohli zabránit.
Dalším faktorem, o kterém jsme ještě nemluvili, jsou poměrně silné lobbistické skupiny průmyslu a
obchodu, které mají na politiku velmi silný vliv.
Ano, dalo by se říci, že i v Evropě a Americe nakonec rozhodují oni. Jak můžeme tento vliv omezit?
Ano, no, pravděpodobně nemůžete zadržet vliv.
Druhá strana nikdy nespí. A mají spoustu peněz a velkou moc.
V tomto ohledu se spíše nabízí otázka: Jak se můžeme paralelně alternativně organizovat?
Jak můžeme uvést lepší model do života?
Jak můžeme dosáhnout toho, aby lidé prostě měli mnohem větší zájem, mnohem větší chuť a mnohem větší radost žít jinak,
dělat politiku jinak, rozhodovat se jinak? A my jsme ve většině.
Takže těch několik málo lobbistických skupin, těch několik málo mocných lidí, těch několik málo lidí, kteří mají hodně
peněz, nás potřebují nejen proto, abychom jim vydělávali peníze, ale také proto, abychom podporovali jejich rozhodnutí.
A samozřejmě mají spoustu peněz. Ale nakonec musíme vytvořit alternativu.
Musíme říkat, jak lze věci dělat lépe, a jít příkladem.
A ti, kteří jdou vpředu, ano, to je pravda. Většinou je to pro ně těžké.
Ale naštěstí existují odvážní lidé, kteří to dělají.
Ano, správně. Je hezké, že to samé děláte i se svým klubem.
A jak můžeme podpořit vaši věc? A kde se mohou zájemci ozvat?
Ano, kniha je k dispozici. Budu ráda, když si ji někdo koupí a přečte si ji nebo ji prostě daruje politikovi.
Tak si ji možná prostě kupte a pošlete nově zvolenému přímému kandidátovi, aby si ji mohl přečíst.
Může se také stát, že několik poslanců nakonec řekne: To je tak dobré, že to zavedeme.
A takříkajíc si uřízli vlastní větev. Jsou také lidé, kteří se cítí zodpovědní.
Ano, nebo máme v současné době několik projektů.
Jedním z velkých projektů je wabeo.de. To je náš monitoring voleb.
A to je v zásadě samosprávné oprávnění kontrolovat, co dělá výkonná moc.
A vlastně všechno, co se v tomto ohledu týká politiky a kontroly toho, co naši zástupci dělají, je podporou toho, co děláme.
Paní Tsomakaeva, děkuji vám za rozhovor. Moc vám děkuji a přeji vám vše dobré do vaší práce.
Děkuji vám za vaši práci. Velmi si jí vážíme, alternativních médií, a vždy je podporujeme, kde můžeme.
br] Ano, děkuji mnohokrát!