Ma egy olyan politikai aktivistával beszélgetünk, aki már sokat elért Németországban.
Mondhatni, megmozgatja az embereket - nevezetesen, hogy az utcára vonuljanak. Emellett író és vállalkozó is.
Frankfurt am Mainban született , 22 évig élt Oroszországban, de 2014-ben politikai okokból visszatért Németországba.
Társszervezője a "Deutschland steht auf" szövetség által szervezett németországi tüntetéseknek.
Az egyik követelése, amelyet többször is megfogalmazott, az, hogy a politikusokat felelősségre kell vonni. Erről beszélünk ma.
Üdvözöljük, Stephanie Tsomakaeva.
Hello, örülök, hogy itt vagyok. Köszönöm.
Igen, nagyon elégedettek vagyunk. Először is alapvetően:
A mindennapi munkaéletben gyakori, hogy a munkavállalókat felelősség terheli az általuk okozott károkért.
A politikusok politikai mentességet élveznek.
Ez azt jelenti, hogy a politikusok nem felelősek a bűncselekményekért és a károkozásért?
Igen, felelősséggel tartoznak.
Az egyetlen probléma az, hogy általában nincsenek olyan törvények, amelyek szabályoznák azt, amiért szeretnénk, ha
felelősséggel tartoznának - nevezetesen a politikai döntéseket.
A mentesség csak attól védi őket, hogy ad hoc elvegyék tőlük.
Ez egy történelmi történet, amely a 19. század közepén alakult ki, hogy megvédje a törvényhozást a végrehajtó hatalomtól, röviden
- hogy a király ne tudja elvinni a képviselőket, rövid időre bezárni őket, majd a szavazás végeztével újra szabadon engedni.
És ez ma is így van; az is teljesen logikus, hogy a rendőrség nem vihet el csak úgy kihallgatásra néhány AfD-s képviselőt.
Aztán a szavazásnak vége, és ennyi.
Így természetesen ma sem akarjuk ezt. Ebből a szempontból a védettség egy nagyon értelmes történet.
Az egyetlen probléma az, hogy - mint mondtam - a büntetőjogi üldözés, amit szeretnénk, manapság nem rendelkezik törvényekkel,
amelyek szabályoznák. És ez az, amit be kell vezetnünk.
Igen, tehát ez azt jelenti, hogy ezek a törvények még a monarchiából a demokráciába való
átmenet időszakából származnak, úgymond a maradványok.
És végső soron meg kell védenie a politikusokat a letartóztatástól.
Igen.
Egy másik kifejezés. Ön írt egy könyvet a politikusok felelősségéről.
Azóta ez is egyre nagyobb nyilvánosságot kapott.
Ott írnak a politikai kártérítésről is.
Ezt a kifejezést sokan nem ismerik. Meg tudod magyarázni?
Igen, ez a második dolog.
Ez a parlamenti képviselő véleményszabadsága, hogy a képviselők ott bármit mondhatnak, és nem lehet őket megvádolni érte.
Nos, ismerjük a gyakorlatot. Néhányan az ellenzékből már készenlétben tartják a fürdőköpenyüket arra az
esetre, ha megsértik valamelyik minisztert, vagy ilyesmi.
Mivel kimondta a véleményét, számolnia kell azzal, hogy üldözni fogják.
Egy parlamenti képviselő ezt megteheti a parlamentben. Kétség esetén sértegethetik egymást. Szemrehányást tehetnek egymásnak.
Csak a parlamenti eljárási szabályzat szabályozza, hogy ez ügyrendi felszólítássá válik-e vagy sem.
Ismert példa Lars Hünich, aki a brandenburgi tartományi parlamentben a
Corona-vizsgálóbizottság után a többieket tettesnek bélyegezte.
Ha ezt tettük volna állampolgárként, valószínűleg feljelentést kaptunk volna érte.
Parlamenti képviselői mentességével védve van a rágalmazás vádjával szemben.
Tehát valójában - ugyanebből az időből származó - nagyon értelmes történet.
Az egyetlen probléma az, hogy a mentelmi jog mindenekelőtt a büntetőeljárásban mindig felfüggeszthető.
De természetesen kell lennie valahol a jogi kódexben egy paragrafusnak, amely kimondja, hogy
valami büntetendő, például az adópazarlás büntetendő.
De nekünk nincs ilyenünk. Nem létezik.
Az adócsalás tehát bűncselekmény, az adópazarlás azonban nem.
Pontosan. És ezért, még ha a mentelmi jogot fel is függesztenék, sajnos nincs semmi, amiért megbüntethetnék őket.
Ön szerint szükség van-e egy olyan bűncselekmény-katalógusra, amelyet egy politikus nem követhet el?
Igen, tehát szerintem a legésszerűbb lenne három bekezdést bevezetni.
És ez az első dolog, amiről az imént beszéltünk - az adópazarlás. Ezt nevezik költségvetési sikkasztásnak.
Kiterjeszteném a 266. bekezdést - a klasszikus sikkasztási bekezdést - a költségvetési sikkasztásra is.
Andreas Scheuer jó példa erre.
Kétmilliárdot engedélyeztek neki a költségvetésből - hárommilliárdról írtak alá szerződést.
Ez egy klasszikus sikkasztási történet lenne.
A második pont, amely szintén nagyon fontos, a törvények végrehajtása. Az állam egyik fő feladata annak
biztosítása, hogy amit a parlamenti képviselők eldöntöttek, azt a végrehajtó hatalom később végrehajtsa.
Ez azt jelenti, hogy a büntetőeljárás elmulasztásának is büntetendőnek kell lennie.
Ha tehát a belügyminiszter nem biztosítja a törvények betartását, akkor felelősséggel kell tartoznia a
következményekért, és ez bűncselekménynek kell, hogy minősüljön.
Javasolnám a Büntető Törvénykönyv 138. bekezdését, amely kimondja, hogy a bűncselekmények üldözésének elmulasztása is büntetendő.
És a harmadik pont?
A harmadik pont az alapvető jogok korlátozása.
Mert az "alapvető jogok korlátozása" elvileg "a személyes szabadság korlátozása". És ennek is büntetendőnek kellene lennie.
És mi a helyzet az asszertivitással?
Úgy értem, bármiről lehet törvényt alkotni.
Ha nem igényli és nem ellenőrzi utólag, akkor nincs értéke.
Igen, pontosan ez a probléma, a bűncselekmények nem üldözése.
És persze a politikusok esetében speciális helyzetünk van annyiban, hogy manapság az ügyészek a belügyminiszter, az
igazságügyi miniszter - bocsánat - utasításainak vannak alávetve, tehát az igazságügyi miniszter egyfajta hibrid funkciót tölt be.
Ő a parlament tagja, ő a végrehajtó hatalom és ő az igazságszolgáltatás.
Németországban tehát jelenleg nincs hatalommegosztás.
És tulajdonképpen itt kellene kezdened.
Saját joghatóságra lenne szükségünk. Én egy külön politikusfelelősségi bíróság mellett érvelnék.
Az önkormányzatiságban, ahol mi magunk választunk bírákat.
Nem kell, hogy sok legyen, nincs sok. Miről beszélünk?
Több mint 200.000 ember, talán legfeljebb körkörösen, akiket ez érint.
Tehát az összes hatóság vezetője, az összes állami kormány, talán a polgármesterek.
Önkormányzati szinten elég nagy a felelősségük, ami egy kicsit más.
De a képviselők összességében nem sokan vannak.
Más szóval, ha lenne egy kis bíróság, amelyet mi, polgárok közvetlenül választunk, és amely önmagát igazgatja, akkor
lenne esélyünk arra is, hogy ezt a saját ügyészeinkkel, akik nem utasításoknak vannak alávetve, érvényre juttassuk.
Most váljunk konkrétabban: hogyan kell bevezetni egy ilyen tálat?
Igen, természetesen nem olyan egyszerű. De népszavazás útján is meg lehet tenni a nemzeti alkotmány módosításával.
Tehát szövetségi szinten nem tudtuk azonnal bevezetni, de állami szinten igen.
Ezt 16 szövetségi államban 16-szor kellene megtenni, de ez lehetséges lenne.
Igen. Menjünk egy lépéssel tovább.
A tüntetéseken a politikusokról a következő vicceket szokták mondani: "Aki azt hiszi, hogy a nép képviselői a népet képviselik,
az azt is hiszi, hogy a citromfacsarók citromot hajtogatnak".
Más szóval, az utca embere úgy érzi, hogy a politikusok átverik.
Ezt láthattuk a legutóbbi választásokon is. Választási ígéretek a választások előtt, végrehajtás után teljesen ellentétes.
Hogyan jött létre valójában ez a most már a pusztulással határos rossz irányítás a politikában?
Nos, ez azért van, mert az emberek még mindig hisznek a régi babonában: "azok ott fent, mi itt lent".
Reméljük, hogy amikor valaki más kerül a trónra, valami valahogy megváltozik.
A probléma az, hogy hiszünk a trónban. Tehát a trón a probléma.
Úgy vélem, hogy a jelenleg zajló átalakulás nemcsak a központosítás és a totalizáltabb
állam irányába vezet, hanem a másik irányba is.
Ezt tesszük a decentralizált szervezetekkel és az önteremtéssel, azaz az önállósulással.
A hatalmasok csak azért tehetik meg, amit akarnak, mert hagyjuk, hogy megtegyék, mert nem vonjuk őket felelősségre, mert
nem tesszük meg mi magunk, mert ülünk a kanapén és morogunk.
És amint levetkőztük a babonáinkat, és átvesszük az irányítást felettük, és felelősségre vonjuk őket, és
kétség esetén magunk is megtesszük, saját magunk gondolkodunk, beleszólunk, ez meg fog változni.
De az úgynevezett koronajárvány idején sokan megtapasztalták ezt, valami mást akartak, de a végén elvontatta
őket a rendőrség, házkutatások, feljelentések a szomszédoktól. Ott nem jött be a dolog.
Így azt hitték, hogy ők maguk is hatalmasak, és érezték a vasrudat.
Igen, mindig az elöl állóknak a legnehezebb, ez igaz. Ezt mindannyian megtapasztaltuk már magunk is valamilyen módon.
Ennek ellenére a nagy séták végül megdöntötték a kötelező oltási programot, amelyet a séták nélkül vezettek volna be.
Tehát az emberek az utcán azt mondták: Nem, nem velünk.
Máshová megyünk, mert este sétálni megyünk.
És mi megmutatjuk nektek, hogy a végén nem lesz elég rendőrötök ahhoz, hogy mindannyiunkat ellenőrzés alá vonjatok.
Pontosan ez vezetett oda, hogy a képviselők egy ponton azt mondták: Nem, tehát most valahogy
el kell döntenünk, hogy mit akarnak az emberek.
Jó bizonyíték arra, hogy végül is csak meg kell tennünk. Fel kell állnunk a kanapéról.
Igen. Milyen módját látja annak, hogy a politikai mentelmi jogot visszafordítsák? Vagyis valóban
bevezetni ezt a felelősséget a politikusok számára?
Igen, tehát nem hiszem, hogy a visszafordulás többet segítene rajtunk.
Tehát természetesen újra bevezethetnék a 266. paragrafust, a sikkasztásról szóló paragrafust, mindenki számára.
Úgy vélem, ez 1997-ben a Bugwellen-határozattal változott .
Azóta a dolgok egyre rosszabbak és rosszabbak a politikában.
Régebben az volt a benyomásunk, hogy időről időre valahogy lemondtak, hogy valahogyan felelősséget vállaltak.
Ez azért volt, mert három évre börtönbe kellett vonulnia annak, aki 50 000 márka felett keresett.
És ez mindannyiukra vonatkozott. Beleértve a kis bőröndös történetet is Kohlal. .
Ez volt az oka annak, hogy aztán eltörölték.
Tehát mindenesetre úgy gondolom, hogy a jövőben több értelme lenne jobban megszervezni, és valóban
külön bekezdéseket bevezetni a politikusok számára.
Tavaly leültünk két másik jogásszal, hogy átgondoljuk, hogyan működhetne ez, hogy egy törvényt fogalmazzunk meg a valóságban.
És rájöttünk, hogy a politikusok szinte mindenhol a legkülönfélébb módokon vették ki magukat.
És ezért arra a következtetésre jutottak, hogy jobb lenne, ha a nép vétójogot gyakorolna.
Más szóval, az embereknek lehetőséget kell adni arra, hogy népszavazás útján mondhassák el,
hogy be kell-e vezetni egy törvényt vagy sem.
És ha a politikusok mindenképpen bevezetik, akkor foglalják bele a felelősséget, és fogalmazzák meg úgy, ahogyan mi szeretnénk.
Mert, ahogy mondtam, a változás, a visszafordulás, szerintem ott tartunk, hogy a törvények már olyan
sokan vannak, hogy már nem lehet mindenhol rájönni.
Tehát talán egy nap egy szuperintelligens mesterséges intelligencia segít majd nekünk.
De jelenleg ez tényleg egy gigantikus zűrzavar, ahol kifejezetten a legkülönfélébb formákban vették ki magukat.
Tehát annyi mindent kellene megváltoztatnunk, hogy az egy újabb egész törvénykönyv lenne.
Tehát végül is ez még több törvényt jelent?
Nem, egyáltalán nem. Tehát a megoldás az egész dilemmára az, hogy bevezetünk egy népszerű kifogást.
Ezt tehát állami szintű népszavazásokon keresztül tehetjük meg, ahol minden, a parlamentekben elfogadott törvény három hónapos
várakozási időt kap, és ebben a három hónapban az emberek összegyűjthetik, hogy újra dönthessenek magáról a törvényről.
És ez egy népszerű ellenvetés lenne. Aztán a nép dönt: igen vagy nem.
Ezután a végső döntéshozatali jogkörrel rendelkezne. És ez már sokat segítene.
És a három hónapra bevezethetnénk egy politikusfelelősséget, és úgy fogalmaznánk meg, ahogyan azt szeretnénk.
És bármelyik politikus, aki aztán hajlandó azt mondani: "Nem, itt valamit nagyon sürgősen, nagyon gyorsan meg kell változtatnunk,
nem várhatunk három hónapot, amíg az emberek valahogyan döntenek, most azonnal megcsináljuk", akkor a 138a, 266a,
azaz az általunk kívánt paragrafusokat alkalmazhatná, amelyeket aztán ott lehetne alkalmazni.
Népszavazást kezdeményezhet-e bárki a népszavazás bevezetéséről?
Igen, ezt csak magánszemély kezdeményezheti. Szervezetek ezt nem tehetik meg.
Ez pedig azt jelenti, hogy 16 szövetségi államban 16 emberre lenne szükségünk egy olyan népi tiltakozáshoz,
amelyet a lehető legnagyobb mértékben Németország egész területén szeretnénk érvényesíteni.
Mindig az a legjobb, ha van egy helyettese, hogy ketten legyetek, és valahogyan segíthessétek egymást a mentésben.
Tehát, természetesen egy egész csoport támogatóival 16 szövetségi államban, 16 népszavazással, majd az alkotmány
ilyen módon történő megváltoztatásával, hogy végül a nép végső döntési jogkörébe kerüljünk.
Meg kellene tanulnod a szót. Nagyon fontos.
Hogy a végén, ha ezt végigvittük, akkor kétség esetén tényleg újra népszavazáson dönthetünk minden kérdésben, minden
törvényről, amiről a politikusok a parlamentben döntenek.
Ez tényleg összehozhatna mindenkit. Beleértve a Zöldeket is, akik félnek az AfD-től, ha az valaha is
hatalomra kerül, és olyan törvényeket hoz, amelyektől félnek.
Vagy az AfD-sek, akik attól félnek, hogy a Zöldek hatalomra kerülnek, és olyan törvényeket hoznak, amelyeket nem akarnak.
Ezután összefoghatnák a lakosságot, és népi tiltakozást válthatnának ki. Más szóval,
szavazzanak újra igennel vagy nemmel minden törvényre.
És bízunk abban, hogy így valóban sok emberrel együtt tudunk dolgozni, mert, mint mondtam, a Zöldeket ugyanúgy érdekelnie
kell ennek, mint az AfD tagjait vagy minden más pártot.
Ennek semmi köze a Zöldekhez és az AfD-hez, egyszerűen arról van szó, hogy végül is minden politikai táboron átívelően érdekes,
hogy ismét mi magunk dönthetjük el, hogy akarjuk-e azt, amit a politikusok eldöntöttek, és nem vagyunk
kiszolgáltatva annak, amit például a koronaválságban tapasztaltunk. Erről szól az egész történet.
De ha a politikusok már kivonták magukat a felelősség alól, akkor egyáltalán beleegyeznek egy ilyen törvénybe?
Nem, ezt csak népszavazással tudjuk érvényesíteni.
És ez jelenleg lehetséges a németországi politikai helyzetben?
Nemzeti szinten igen.
És ha ez 16 állami jogszabályra vonatkozna, azaz a koronavírusról szóló jogszabály, ha emlékszünk rá, nem
szövetségi jogszabály volt, hanem mindig állami jogszabály. És akkor ezt meg tudnánk akadályozni.
Egy másik tényező, amelyről még nem is beszéltünk, az ipar és az üzleti élet viszonylag erős lobbicsoportjai,
amelyek nagyon erős befolyással bírnak a politikára.
Igen, mondhatnánk, hogy végső soron Európában és Amerikában is ők döntik el a dolgokat. Hogyan lehet ezt a befolyást megfékezni?
Igen, nos, valószínűleg nem tudod megfékezni a befolyást.
A másik oldal soha nem alszik. És rengeteg pénzük és hatalmuk van.
Ebben a tekintetben a kérdés inkább az, hogy hogyan tudjuk magunkat párhuzamosan, alternatív módon megszervezni?
Hogyan tudjuk életre kelteni a jobb modellt?
Hogyan tudjuk elérni, hogy az embereket egyszerűen sokkal jobban érdekelje, sokkal lelkesebbé és szórakoztatóbbá
tegyük, hogy másképp éljenek, másképp politizáljanak, másképp hozzanak döntéseket? És mi vagyunk többségben.
Tehát annak a néhány lobbicsoportnak, annak a néhány befolyásos embernek, annak a néhánynak, akiknek sok pénzük van,
nemcsak azért van szükségük ránk, hogy pénzt keressenek, hanem azért is, hogy támogassuk a döntéseiket.
És természetesen rengeteg pénzük van. De végül is, meg kell fogalmaznunk egy alternatívát.
Meg kell mondanunk, hogyan lehetne a dolgokat jobban csinálni, és példát kell mutatnunk.
És azok, akik elöl mennek, igen, ez igaz. Nekik általában nehéz.
De szerencsére vannak bátor emberek, akik ezt teszik.
Igen, így van. Jó, hogy a kluboddal is így teszel.
És hogyan támogathatjuk az ügyét? És hol vehetik fel a kapcsolatot az érdeklődők?
Igen, a könyv elérhető. Örülök, ha valaki megveszi és elolvassa, vagy egyszerűen csak odaadja egy politikusnak.
Tehát talán csak vegyük meg, és küldjük el az újonnan megválasztott közvetlen jelöltnek, hogy elolvashassa.
Az is lehet, hogy néhány képviselő végül azt mondja: ez annyira jó, hogy bevezetjük.
És úgymond lefűrészelték a saját águkat. Vannak olyanok is, akik felelősséget éreznek.
Igen, illetve jelenleg több projektünk is van.
Az egyik nagy projekt a wabeo.de. Ez a mi választási monitoringunk.
Ez pedig elvileg az önállóság, hogy ellenőrizze, mit tesz a végrehajtó hatalom.
És tulajdonképpen minden, ami ebben a tekintetben a politikával kapcsolatos, és ami a képviselőink
tevékenységét ellenőrzi, az a mi tevékenységünket támogatja.
Tsomakaeva asszony, köszönöm az interjút. Köszönöm szépen és minden jót a munkájához.
Köszönöm szépen a munkáját. Nagyon nagyra értékeljük, az alternatív médiát, és mindig támogatjuk, ahol csak tudjuk.
br] Igen, köszönöm szépen!