Astăzi stăm de vorbă cu un activist politic care a realizat deja multe în Germania.
S-ar putea spune că ea mișcă oamenii - și anume îi face să iasă în stradă. Ea este, de asemenea, autor și antreprenor.
Născută în Frankfurt pe Main , ea a trăit în Rusia timp de 22 de ani, dar s-a întors în Germania în 2014 din motive politice.
Ea este coorganizator al demonstrațiilor organizate în Germania de alianța "Deutschland steht auf".
Una dintre cerințele pe care le formulează în mod repetat acolo este că politicienii ar trebui să
fie trași la răspundere. Despre asta vorbim astăzi.
Bine ați venit, Stephanie Tsomakaeva.
Bună ziua, mă bucur să fiu aici. Mulțumesc.
Da, suntem foarte mulțumiți. În primul rând, în principiu:
În viața profesională de zi cu zi, este obișnuit ca angajații să fie responsabili pentru orice daune pe care le provoacă.
Politicienii au imunitate politică.
Înseamnă acest lucru că politicienii nu sunt răspunzători pentru infracțiuni și daune?
Da, ei trebuie să fie responsabili.
Singura problemă este că, în general, nu există legi care să reglementeze ceea ce am dori noi
să le fie imputat - și anume deciziile politice.
Imunitatea le protejează doar împotriva retragerii ad hoc.
Aceasta este o poveste istorică care s-a dezvoltat la mijlocul secolului al XIX-lea pentru a proteja legislativul de executiv,
pe scurt - astfel încât regele să nu poată lua deputații, să îi închidă pentru scurt timp și apoi
să îi elibereze din nou când votul s-a încheiat.
Și acest lucru este valabil și astăzi; de asemenea, este perfect logic că poliția nu poate lua
doar câțiva deputați AfD pentru interogatoriu.
Apoi votul se încheie și asta e tot.
Așadar, bineînțeles, nu ne dorim acest lucru nici astăzi. În acest sens, imunitatea este o poveste foarte sensibilă.
Singura problemă este că, așa cum am spus, urmărirea penală pe care am dori să o vedem nu are legi care să o reglementeze
în prezent. Și asta este ceea ce trebuie să introducem.
Da, deci asta înseamnă că aceste legi sunt încă din perioada de tranziție de la
monarhie la democrație, rămășițele, ca să spun așa.
Și, în cele din urmă, ar trebui să protejeze politicienii de arestare.
Corect.
Un alt termen. Ați scris o carte pe tema răspunderii politicienilor.
De atunci, a devenit, de asemenea, din ce în ce mai mediatizat.
Acolo se scrie și despre indemnizația politică.
Este un termen pe care mulți oameni nu îl cunosc. Puteți să-l explicați?
Da, acesta este al doilea lucru.
Aceasta este libertatea de opinie a deputatului în parlament, faptul că deputații pot
spune orice și nu pot fi taxați pentru asta.
Ei bine, cunoaștem procedura. Unii oameni din opoziție și-au pregătit deja halatele de baie în cazul în care
vor insulta unul dintre miniștri sau ceva de genul ăsta.
Pentru că și-a spus părerea, trebuie să se aștepte să fie persecutat.
Un membru al parlamentului are voie să facă asta în parlament. Le este permis să se insulte reciproc în caz
de îndoială. Le este permis să își reproșeze reciproc.
Doar regulamentul de procedură al Parlamentului reglementează dacă acest lucru devine sau nu o chemare la ordine.
Un exemplu bine cunoscut este Lars Hünich, care i-a catalogat pe ceilalți drept făptași în parlamentul
landului Brandenburg, după comisia de anchetă Corona.
Dacă am fi făcut asta în calitate de cetățeni, probabil că am fi fost denunțați pentru asta.
Prin indemnizația sa în calitate de deputat, el este protejat de acuzația de defăimare.
Deci, de fapt - datând din același timp - o poveste foarte sensibilă.
Singura problemă este că, mai presus de toate, imunitatea poate fi întotdeauna ridicată pentru procedurile penale.
Dar, desigur, trebuie să existe un paragraf undeva în codul juridic care să spună că ceva este
pedepsit, de exemplu, că irosirea taxelor este pedepsită.
Dar noi nu avem asta. Nu există.
Deci evaziunea fiscală este o infracțiune penală, dar risipa fiscală nu este.
Exact. Și de aceea, chiar dacă imunitatea ar fi ridicată, din păcate nu există nimic pentru care ar putea fi pedepsiți.
Credeți că este nevoie de un catalog de infracțiuni pe care un politician nu are voie să le comită?
Da, deci cred că cel mai rezonabil lucru ar fi să introducem trei paragrafe.
Deci acesta este primul lucru despre care tocmai am vorbit - risipa fiscală. Aceasta este
ceea ce se numește deturnare de fonduri bugetare.
Aș extinde alineatul 266 - alineatul clasic privind deturnarea de fonduri - pentru a include deturnarea de fonduri bugetare.
Iar Andreas Scheuer este un bun exemplu în acest sens.
I s-au alocat două miliarde de la buget - contract semnat pentru trei miliarde.
Aceasta ar fi o poveste clasică de deturnare de fonduri.
Al doilea punct, care este, de asemenea, foarte important, este punerea în aplicare a legilor. Una dintre sarcinile
principale ale statului este de a se asigura că ceea ce au decis membrii parlamentului este ulterior pus în aplicare de executiv.
Aceasta înseamnă că nepedepsirea infracțiunilor ar trebui să fie, de asemenea, pedepsită.
Prin urmare, dacă ministrul de interne nu se asigură că legile sunt respectate, atunci ar trebui să răspundă
pentru consecințe și ar trebui să fie o infracțiune penală.
Aș propune alineatul 138 din Codul penal, care prevede că nepedepsirea infracțiunilor este, de asemenea, pedepsită.
Și al treilea punct?
Al treilea punct este restricționarea drepturilor fundamentale.
Deoarece "restrângerea drepturilor fundamentale" înseamnă în principiu "restrângerea libertății personale".
Și aceasta ar trebui să fie o infracțiune pedepsită.
Și cum rămâne cu asertivitatea?
Adică, se pot face legi despre orice.
Dacă nu o solicitați și nu o verificați ulterior, aceasta nu are nicio valoare.
Da, exact aceasta este problema, nepedepsirea infracțiunilor.
Și, desigur, avem o situație specială cu politicienii, în sensul că, în prezent, procurorii sunt supuși instrucțiunilor
ministrului de interne, ministrului justiției - scuzați-mă - deci ministrul justiției este un fel de funcție hibridă.
El este membru al parlamentului, al executivului și al sistemului judiciar.
Așadar, nu există o separare a puterilor în Germania în acest moment.
Și de aici ar trebui să începeți.
Am avea nevoie de propria noastră jurisdicție. Aș pleda în favoarea unei instanțe
separate pentru răspunderea politicienilor.
În autoguvernare, când ne alegem singuri judecătorii.
Nu trebuie să fie mulți, nu sunt mulți. Despre ce vorbim?
Peste 200.000 de oameni, poate cel mult aproximativ, care sunt afectați de acest lucru.
Deci, toți șefii de autorități, toate guvernele de stat, primari poate.
La nivel municipal, acestea sunt destul de responsabile, ceea ce este puțin diferit.
Dar toți parlamentarii nu sunt mulți oameni în total.
Cu alte cuvinte, dacă ar exista o mică instanță pe care noi, cetățenii, am alege-o în mod direct, care să se administreze
singură, atunci am avea, de asemenea, o șansă să aplicăm acest lucru cu proprii noștri
procurori care nu sunt supuși instrucțiunilor.
Acum să fim mai specifici: Cum introduceți o astfel de mâncare?
Da, desigur, nu este atât de ușor. Dar se poate face și prin referendum, prin modificarea constituției naționale.
Așadar, nu am putea să o introducem imediat la nivel federal, dar am putea să o introducem la nivel de stat.
În 16 state federale acest lucru ar trebui făcut de 16 ori, dar ar fi posibil.
Da. Să mergem un pas mai departe.
Există glume despre politicieni la demonstrații de genul: "Oricine crede că reprezentanții poporului reprezintă
poporul crede și că storcătoarele de lămâi înmulțesc lămâile".
Cu alte cuvinte, omul de pe stradă simte că este păcălit de politicieni.
Am văzut-o din nou la ultimele alegeri. Promisiuni electorale înainte de alegeri,
punere în aplicare după aceea absolut contrară.
Cum s-a ajuns de fapt la această proastă gestionare a politicii, care acum se apropie de distrugere?
Ei bine, asta pentru că oamenii încă mai cred în vechea superstiție "cei de sus, noi aici".
Sper că atunci când altcineva va urca pe tron, ceva se va schimba cumva.
Problema este că noi credem în tron. Deci tronul este problema.
Cred că transformarea care are loc în prezent nu va duce doar în direcția unei mai mari centralizări și
a unui stat mai totalizat, ci și în direcția opusă.
Asta este ceea ce facem cu organizațiile descentralizate și cu auto-fabricarea, adică auto-împuternicirea.
Cei puternici pot face ceea ce vor doar pentru că îi lăsăm să o facă, pentru că nu le cerem socoteală, pentru că nu o
facem noi înșine, pentru că stăm pe canapea și ne plângem.
Și de îndată ce vom scăpa de superstițiile noastre și vom prelua controlul asupra lor și îi vom trage la răspundere, și, de
asemenea, o vom face noi înșine în caz de îndoială, vom gândi pentru noi înșine, vom avea
un cuvânt de spus, acest lucru se va schimba.
Dar în timpul așa-numitei pandemii corona, mulți oameni au experimentat acest lucru, au vrut ceva diferit, dar în
cele din urmă au fost remorcați de poliție, percheziții domiciliare, raportați de vecini. Nu a mers acolo.
Așa că au crezut că sunt puternici în dreptul lor și au simțit tija de fier.
Da, este întotdeauna cel mai greu pentru cei care deschid calea, asta este adevărat. Cu
toții am experimentat asta într-un fel sau altul.
Cu toate acestea, marile plimbări au sfârșit prin a anula programul de vaccinare obligatorie, care
ar fi fost introdus dacă nu ar fi fost plimbările.
Așa că oamenii de pe stradă au fost cei care au spus: Nu, nu cu noi.
Mergem în altă parte, pentru că seara mergem la plimbare.
Și vă vom arăta că în cele din urmă nu aveți suficientă poliție pentru a ne ține pe toți sub control.
Este exact ceea ce a determinat deputații să spună la un moment dat: Nu, deci acum trebuie să decidem cumva ce vor oamenii.
O dovadă bună că, în cele din urmă, trebuie doar să o facem. Trebuie să ne ridicăm de pe canapea.
Da. Ce modalitate vedeți pentru a da timpul înapoi cu privire la imunitatea politică? Cu alte cuvinte, de a
introduce cu adevărat această răspundere pentru politicieni?
Da, deci nu cred că întoarcerea ne va ajuta mai mult.
Deci, desigur, ați putea reintroduce secțiunea 266, secțiunea privind deturnarea de fonduri, pentru toată lumea.
Cred că acest lucru a fost schimbat în 1997, odată cu decizia Bugwellen .
De atunci, lucrurile au mers din ce în ce mai rău în politică.
Aveam impresia că își dau demisia din când în când, că își asumă cumva responsabilitatea.
Acest lucru se întâmpla deoarece trebuia să mergi la închisoare timp de trei ani dacă făceai mai mult de 50 000 de mărci.
Și asta se aplica tuturor. Inclusiv povestea valizei cu Kohl.
Acesta a fost motivul pentru care a fost apoi abolită.
Deci, în orice caz, cred că ar avea mai mult sens să o organizăm mai bine în viitor și să introducem
într-adevăr paragrafe speciale pentru politicieni.
Anul trecut, am stat de vorbă cu alți doi avocați pentru a ne gândi cum ar putea funcționa acest
lucru, pentru a formula o lege în termeni reali.
Și ne-am dat seama că politicienii s-au autodepășit aproape peste tot într-o mare varietate de moduri.
Și, prin urmare, au ajuns la concluzia că ar fi mai bine să treacă printr-un drept de veto al poporului.
Cu alte cuvinte, oferind oamenilor posibilitatea de a spune, prin referendum, dacă o lege ar trebui introdusă sau nu.
Și dacă politicienii o introduc oricum, atunci includeți răspunderea și apoi formulați-o așa cum ne-ar plăcea să fie.
Pentru că, așa cum am spus, schimbarea, întoarcerea, cred că am ajuns la un punct în care legile sunt deja atât de
multe, atât de multe, încât nu mai putem afla peste tot.
Poate că într-o zi o inteligență artificială super-inteligentă ne va ajuta.
Dar, în prezent, este într-adevăr o mizerie uriașă, în care ei s-au manifestat în mod explicit în cele mai diverse forme.
Așadar, ar trebui să schimbăm atât de multe, încât ar fi nevoie de o altă carte întreagă de legi.
Deci, în cele din urmă, înseamnă și mai multe legi?
Nu, deloc. Așadar, soluția la întreaga dilemă este că introducem o obiecție populară.
Așadar, acest lucru se poate face prin referendumuri la nivel de stat, unde toate legile care sunt adoptate în parlamente
beneficiază de o perioadă de așteptare de trei luni, iar în aceste trei luni oamenii se pot aduna
pentru a putea decide din nou asupra legii în sine.
Și aceasta ar fi o obiecție populară. Atunci poporul decide: da sau nu.
Atunci ar avea autoritatea decizională finală. Și asta ar ajuta deja foarte mult.
Și pentru cele trei luni, am putea introduce o răspundere a politicienilor și am putea să o formulăm așa cum am dori să fie.
Și orice politician care este de acord să spună: "Nu, trebuie să schimbăm ceva aici foarte urgent, foarte repede, nu putem aștepta
trei luni până când poporul va decide cumva, o vom face acum", ar putea aplica atunci 138a, 266a, adică alineatele pe
care am dori să le avem, care s-ar putea aplica atunci acolo.
Un referendum privind introducerea unei obiecții populare poate fi inițiat de oricine?
Da, acest lucru poate fi inițiat doar de o persoană fizică. Organizațiile nu au voie să facă asta.
Și asta înseamnă că am avea nevoie de 16 persoane în 16 landuri federale pentru o obiecție populară pe care
dorim să o aplicăm cât mai mult posibil în toată Germania.
Întotdeauna este mai bine să aveți un adjunct, astfel încât să fiți doi și să vă puteți ajuta cumva
reciproc în cazul în care aveți nevoie de ajutor.
Deci, desigur, cu un întreg grup de susținători în 16 state federale, 16 referendumuri și apoi schimbarea
constituției în acest fel, astfel încât să ajungem la puterea finală de decizie a poporului.
Ar trebui să înveți cuvântul. Este foarte important.
Că, în cele din urmă, odată ce am trecut prin asta, putem decide din nou printr-un referendum asupra tuturor
problemelor, asupra tuturor legilor pe care politicienii le decid în parlament, în caz de îndoială.
Acest lucru ar putea aduce pe toată lumea împreună. Inclusiv Verzii, care se tem de AfD dacă aceasta ajunge
vreodată la putere și apoi adoptă legi de care se tem.
Sau AfD-iștii, care se tem că Verzii vor ajunge la putere și vor adopta legi pe care nu le doresc.
Ei ar putea apoi să mobilizeze populația și să declanșeze o opoziție populară. Cu alte cuvinte,
să voteze din nou da sau nu pentru fiecare lege.
Și suntem încrezători că în acest fel putem lucra cu adevărat împreună cu mulți oameni, deoarece, așa cum am spus,
Verzii ar trebui să fie la fel de interesați de acest lucru ca și membrii AfD sau toate celelalte partide.
Acest lucru nu are nicio legătură cu Verzii și AfD, ci este pur și simplu că este interesant în toate taberele politice în cele
din urmă că putem decide pentru noi înșine încă o dată dacă vrem ceea ce au decis politicienii și nu suntem la mila
lor, așa cum am experimentat în criza corona, de exemplu. Despre asta este vorba în întreaga poveste.
Dar dacă politicienii s-au exonerat deja de răspundere, vor fi ei de acord cu o astfel de lege?
Nu, putem impune acest lucru doar printr-un referendum.
Și acest lucru este posibil în prezent în situația politică din Germania?
La nivel național, da.
Și dacă acest lucru s-ar aplica la 16 legi de stat, de exemplu, legislația privind coronavirusul, dacă ne amintim, nu a
fost o legislație federală, a fost întotdeauna o legislație de stat. Și atunci am putea preveni acest lucru.
Un alt factor pe care nu l-am discutat încă este reprezentat de grupurile de lobby relativ puternice din industrie și
afaceri, care au o influență foarte puternică asupra politicii.
Da, se poate spune că, în cele din urmă, ei sunt cei care conduc și în Europa și America. Cum putem limita această influență?
Da, ei bine, probabil că nu puteți limita influența.
Cealaltă parte nu doarme niciodată. Și au mulți bani și multă putere.
În acest sens, întrebarea este mai degrabă: cum putem reuși să ne organizăm alternativ în paralel?
Cum putem aduce la viață un model mai bun?
Cum putem face în așa fel încât oamenii să fie pur și simplu mult mai interesați, mult mai dornici și mult mai
amuzanți să trăiască diferit, să facă politică diferit, să ia decizii diferit? Iar noi suntem în majoritate.
Așadar, cele câteva grupuri de lobby, cei câțiva oameni puternici, cei câțiva care au mulți bani, au nevoie de noi nu
numai pentru a câștiga bani, ci și pentru a le susține deciziile.
Și, desigur, au o mulțime de bani. Dar, în cele din urmă, trebuie să formulăm o alternativă.
Trebuie să spunem cum pot fi făcute lucrurile mai bine și să dăm un exemplu.
Și cei care merg în față, da, este adevărat. De obicei este greu pentru ei.
Dar, din fericire, există oameni curajoși care fac asta.
Da, așa este. E bine că faci același lucru și cu clubul tău.
Și cum vă putem sprijini cauza? Și unde pot lua legătura părțile interesate?
Da, cartea este disponibilă. Sunt fericită dacă cineva o cumpără și o citește sau pur și simplu o dă unui politician.
Așa că poate o cumpărați și o trimiteți noului candidat direct ales, ca să o poată citi.
De asemenea, s-ar putea ca câțiva deputați să ajungă să spună: "Este atât de bine, încât o vom introduce.
Și și-au tăiat propria ramură, ca să spun așa. Există și oameni care se simt responsabili.
Da, sau avem mai multe proiecte în acest moment.
Deci, unul dintre proiectele mari este wabeo.de. Acesta este sistemul nostru de monitorizare a alegerilor.
Și acesta este, în principiu, auto-împuternicirea de a controla ceea ce se face de către executiv.
Și, de fapt, totul în această privință, în care vă ocupați de politică și controlați ceea ce fac
reprezentanții noștri, este un sprijin pentru ceea ce facem noi.
Doamnă Tsomakaeva, vă mulțumesc pentru acest interviu. Vă mulțumesc foarte mult și
toate cele bune pentru munca dumneavoastră.
Vă mulțumim foarte mult pentru munca dumneavoastră. Apreciem cu adevărat mass-media
alternativă și o sprijinim întotdeauna acolo unde putem.
br] Da, vă mulțumesc foarte mult!