Dnes sa rozprávame s politickou aktivistkou, ktorá v Nemecku už veľa dosiahla.
Dalo by sa povedať, že hýbe ľuďmi - a to tak, že vychádza do ulíc. Je tiež autorkou a podnikateľkou.
Narodila sa vo Frankfurte nad Mohanom , 22 rokov žila v Rusku, ale v roku 2014 sa z politických dôvodov vrátila do Nemecka.
Je spoluorganizátorkou celonemeckých demonštrácií organizovaných alianciou "Deutschland steht auf".
Jednou z požiadaviek, ktoré tam opakovane predkladá, je, aby politici niesli zodpovednosť. O tom dnes hovoríme.
Vitajte, Stephanie Tsomakaeva.
Dobrý deň, teší ma, že som tu. Ďakujem.
Áno, sme veľmi spokojní. V prvom rade v podstate:
V každodennom pracovnom živote je bežné, že zamestnanci sú zodpovední za škody, ktoré spôsobia.
Politici majú politickú imunitu.
Znamená to, že politici nie sú zodpovední za priestupky a škody?
Áno, musia byť zodpovední.
Jediným problémom je, že vo všeobecnosti neexistujú zákony, ktoré by upravovali to, za čo by sme chceli,
aby boli zodpovední - konkrétne politické rozhodnutia.
Imunita ich chráni len pred odobratím ad hoc.
Ide o historický príbeh, ktorý vznikol v polovici 19. storočia na ochranu zákonodarného zboru pred výkonnou mocou, skrátka
preto, aby kráľ nemohol vziať poslancov so sebou, na krátky čas ich zavrieť a po skončení hlasovania ich opäť prepustiť.
A to platí aj dnes; je tiež úplne logické, že polícia nemôže len tak odviesť niekoľko poslancov AfD na výsluch.
A potom sa hlasovanie skončí a je to.
Takže to samozrejme nechceme ani dnes. V tomto ohľade je imunita veľmi rozumným príbehom.
Jediným problémom je, že, ako som už povedal, trestné stíhanie, ktoré by sme chceli vidieť, v súčasnosti
neupravujú žiadne zákony. A práve to musíme zaviesť.
Áno, to znamená, že tieto zákony sú ešte z obdobia prechodu od monarchie k demokracii, takpovediac pozostatky.
A v konečnom dôsledku by mal chrániť politikov pred zatknutím.
Správne.
Ďalší termín. Napísali ste knihu na tému zodpovednosti politikov.
Odvtedy sa o ňom čoraz viac hovorí aj v médiách.
Píše sa tam aj o politickom odškodnení.
Je to pojem, ktorý mnoho ľudí nepozná. Môžete ho vysvetliť?
Áno, to je druhá vec.
To je sloboda názoru poslanca v parlamente, že poslanci tam môžu povedať čokoľvek a nemôžu byť za to obvinení.
No, poznáme to. Niektorí ľudia v opozícii už majú pripravené župany pre prípad, že by
urazili niektorého z ministrov alebo niečo podobné.
Pretože vyslovil svoj názor, musí očakávať, že bude prenasledovaný.
Poslanec to môže robiť v parlamente. V prípade pochybností sa môžu navzájom urážať. Majú dovolené navzájom si niečo vyčítať.
Len rokovací poriadok parlamentu upravuje, či sa to stane alebo nestane výzvou na začatie rokovania.
Známym príkladom je Lars Hünich, ktorý v brandenburskom krajinskom parlamente po vyšetrovacom
výbore Corona označil ostatných za páchateľov.
Ak by sme to urobili ako občania, pravdepodobne by nás za to nahlásili.
Svojou indemnitou ako poslanec je chránený pred obvinením z ohovárania.
Takže vlastne - z rovnakého obdobia - veľmi rozumný príbeh.
Jediným problémom je, že predovšetkým v prípade trestného konania sa možno imunity vždy vzdať.
Ale samozrejme, niekde v právnom poriadku musí byť paragraf, ktorý hovorí, že niečo je
trestné, napríklad, že plytvanie daňami je trestné.
Ale to my nemáme. Neexistuje.
Daňový únik je teda trestný čin, ale plytvanie daňami nie.
Presne tak. A preto, aj keby im bola zrušená imunita, žiaľ, nie je nič, za čo by mohli byť potrestaní.
Myslíte si, že je potrebný katalóg trestných činov, ktoré politik nesmie spáchať?
Áno, takže si myslím, že najrozumnejšie by bolo zaviesť tri odseky.
A to je prvá vec, o ktorej sme práve hovorili - plytvanie daňami. To je to, čo sa nazýva sprenevera rozpočtu.
Rozšíril by som paragraf 266 - klasický paragraf o sprenevere - o spreneveru rozpočtu.
Andreas Scheuer je toho dobrým príkladom.
Z rozpočtu mu boli schválené dve miliardy - zmluva bola podpísaná na tri miliardy.
To by bol klasický príbeh o sprenevere.
Druhým bodom, ktorý je tiež veľmi dôležitý, je presadzovanie zákonov. Jednou z hlavných úloh štátu je
zabezpečiť, aby to, o čom rozhodli poslanci parlamentu, následne presadzovala výkonná moc.
To znamená, že aj nestíhanie trestných činov by malo byť trestné.
Ak teda minister vnútra nezabezpečí dodržiavanie zákonov, mal by niesť zodpovednosť za následky a malo by ísť o trestný čin.
V Trestnom zákone by som navrhol odsek 138, v ktorom sa uvádza, že trestné je aj nestíhanie trestných činov.
A tretí bod?
Tretím bodom sú obmedzenia základných práv.
Pretože "obmedzovanie základných práv" je v zásade "obmedzovaním osobnej slobody". A to by tiež malo byť trestné.
A čo asertivita?
Myslím, že môžete prijímať zákony o čomkoľvek.
Ak si ho nevyžiadate a neskontrolujete, nemá žiadnu hodnotu.
Áno, to je presne ten problém, nestíhanie trestných činov.
A samozrejme, v prípade politikov máme zvláštnu situáciu v tom, že v súčasnosti prokurátori podliehajú pokynom
ministra vnútra, ministra spravodlivosti - pardon - takže minister spravodlivosti je akousi hybridnou funkciou.
Je členom parlamentu, je výkonnou a súdnou mocou.
V Nemecku teda v súčasnosti neexistuje deľba moci.
A práve tu by ste mali začať.
Potrebovali by sme vlastnú jurisdikciu. Prihováral by som sa za samostatný súd pre zodpovednosť politikov.
V samospráve, kde si sami volíme sudcov.
Nemusí ich byť veľa, nie je ich veľa. O čom hovoríme?
Týka sa to viac ako 200 000 ľudí, možno najviac okrúhleho počtu.
Takže všetci vedúci úradov, všetky štátne vlády, možno starostovia.
Na úrovni obcí sú do veľkej miery zodpovedné, čo je trochu iné.
Všetci poslanci však nie sú vcelku početní.
Inými slovami, ak by existoval malý súd, ktorý by sme si ako občania priamo zvolili a ktorý by sa spravoval sám,
potom by sme mali možnosť presadiť to aj pomocou vlastných prokurátorov, ktorí nepodliehajú pokynom.
A teraz konkrétne: Ako predstaviť takýto pokrm?
Áno, samozrejme, nie je to také jednoduché. Ale dá sa to urobiť aj prostredníctvom referenda zmenou národnej ústavy.
Nemohli sme ho teda okamžite zaviesť na federálnej úrovni, ale mohli sme ho zaviesť na štátnej úrovni.
V 16 federálnych štátoch by sa to muselo urobiť 16-krát, ale bolo by to možné.
Áno. Poďme ešte o krok ďalej.
O politikoch sa na demonštráciách vtipkuje v štýle: "Každý, kto verí, že zástupcovia ľudu zastupujú ľud,
verí aj tomu, že žmýkači citrónov skladajú citróny."
Inými slovami, človek na ulici má pocit, že ho politici klamú.
Videli ste to opäť v posledných voľbách. Predvolebné sľuby pred voľbami, ich realizácia po voľbách v absolútnom rozpore.
Ako vlastne došlo k tomuto zlému hospodáreniu v politike, ktoré dnes hraničí s deštrukciou?
To preto, lebo ľudia stále veria starej povere "tí tam hore, my tu dole".
Tak dúfam, že keď na trón nastúpi niekto iný, niečo sa zmení.
Problémom je, že veríme v trón. Problémom je teda trón.
Domnievam sa, že transformácia, ktorá v súčasnosti prebieha, povedie nielen k väčšej
centralizácii a väčšej totalite štátu, ale aj opačným smerom.
To je to, čo robíme s decentralizovanými organizáciami a sebavytváraním, t. j. sebaposilňovaním.
Mocní si môžu robiť, čo chcú, len preto, že im to dovoľujeme, že ich nevoláme na zodpovednosť, že
to nerobíme sami, že sedíme na gauči a reptáme.
A len čo sa zbavíme povier, prevezmeme nad nimi kontrolu a budeme ich brať na zodpovednosť a v prípade pochybností to urobíme aj
sami, budeme myslieť sami za seba, budeme mať slovo, zmení sa to.
Ale počas takzvanej pandémie koruny to zažilo veľa ľudí, chceli niečo iné, ale nakoniec ich odtiahla polícia,
domové prehliadky, nahlásili ich susedia. Tam to nevyšlo.
Preto si mysleli, že sú mocní sami o sebe, a pocítili železnú tyč.
Áno, vždy je to najťažšie pre tých, ktorí vedú, to je pravda. Všetci sme to nejakým spôsobom zažili na vlastnej koži.
Napriek tomu veľké prechádzky nakoniec zvrátili program povinného očkovania, ktorý by bol zavedený, keby nebolo prechádzok.
Takže to boli ľudia na ulici, ktorí povedali: Nie, s nami nie.
Ideme niekam inam, pretože večer sa ideme prejsť.
A my vám ukážeme, že nakoniec nemáte dosť policajtov na to, aby ste nás všetkých dostali pod kontrolu.
Presne to viedlo poslancov k tomu, že v istom momente povedali: Nie, takže teraz musíme nejako rozhodnúť, čo chcú ľudia.
Dobrý dôkaz toho, že nakoniec to jednoducho musíme urobiť. Musíme vstať z gauča.
Áno. Aký spôsob vidíte, ako vrátiť čas v otázke politickej imunity? Inými slovami,
naozaj zaviesť túto zodpovednosť pre politikov?
Áno, takže si nemyslím, že by nám návrat späť pomohol.
Samozrejme, že by ste mohli znovu zaviesť paragraf 266, paragraf o sprenevere, pre všetkých.
Domnievam sa, že sa to zmenilo v roku 1997 rozhodnutím vo veci Bugwellen .
Odvtedy sa situácia v politike stále zhoršuje.
Mali sme dojem, že z času na čas nejako rezignovali, že nejako prevzali zodpovednosť.
To preto, lebo ak ste zarobili viac ako 50 000 mariek, museli ste ísť na tri roky do väzenia.
A to sa týkalo všetkých. Vrátane príbehu s malým kufríkom s Kohlom. .
To bol dôvod, prečo bol potom zrušený.
Takže v každom prípade si myslím, že by bolo rozumnejšie, keby sme to v budúcnosti lepšie zorganizovali
a naozaj zaviedli špeciálne paragrafy pre politikov.
Minulý rok sme si sadli s ďalšími dvoma právnikmi, aby sme premysleli, ako by to mohlo
fungovať, a sformulovali zákon v reálnych podmienkach.
A uvedomili sme si, že politici sa takmer všade vyviezli rôznymi spôsobmi.
A preto dospeli k záveru, že by bolo lepšie využiť právo veta občanov.
Inými slovami, dať ľuďom možnosť vyjadriť sa prostredníctvom referenda, či sa má zákon zaviesť alebo nie.
A ak ju politici aj tak zavedú, potom zahrnúť zodpovednosť a potom ju formulovať tak, ako by sme chceli.
Pretože, ako som povedal, zmena, obrat späť, myslím si, že sme v bode, keď zákonov je už toľko, toľko, že sa už všade nedá nájsť.
Možno nám teda jedného dňa pomôže superinteligentná umelá inteligencia.
V súčasnosti je to však naozaj obrovský neporiadok, v ktorom sa vyslovene vyžívajú v najrôznejších formách.
Takže by sme museli zmeniť toľko vecí, že by to vydalo na celú ďalšiu zbierku zákonov.
Takže nakoniec to znamená ešte viac zákonov?
Nie, vôbec nie. Takže riešenie celej dilemy spočíva v tom, že zavedieme ľudovú námietku.
Takže to môžeme urobiť prostredníctvom referenda na štátnej úrovni, kde sa na všetky zákony prijaté v parlamente vzťahuje
trojmesačná čakacia lehota a počas týchto troch mesiacov môžu ľudia zbierať hlasy, aby mohli znovu rozhodnúť o samotnom zákone.
A to by bola populárna námietka. Ľudia potom rozhodnú: áno alebo nie.
Potom by mala konečnú rozhodovaciu právomoc. A to by už veľmi pomohlo.
A počas troch mesiacov by sme mohli zaviesť zodpovednosť politikov a formulovať ju tak, ako by sme chceli.
A každý politik, ktorý potom súhlasí s tým, že povie: "Nie, my tu musíme niečo veľmi urgentne, veľmi rýchlo zmeniť, nemôžeme čakať
tri mesiace, kým sa ľudia nejako rozhodnú, urobíme to hneď", by potom mohol uplatniť 138a, 266a, teda paragrafy,
ktoré by sme chceli mať, ktoré by tam potom mohli platiť.
Môže ktokoľvek iniciovať referendum o zavedení ľudovej námietky?
Áno, to môže iniciovať len súkromná osoba. Organizácie to nemôžu robiť.
To znamená, že na ľudovú námietku, ktorú chceme presadiť v čo najväčšej miere v celom Nemecku, by
sme potrebovali 16 ľudí v 16 spolkových krajinách.
Vždy je najlepšie mať zástupcu, aby ste boli dvaja a mohli si nejako pomôcť pri zálohovaní.
Takže, samozrejme, s celou skupinou podporovateľov v 16 spolkových krajinách, 16 referendami a
následnou zmenou ústavy týmto spôsobom, aby sme nakoniec získali konečnú rozhodovaciu právomoc ľudu.
Mali by ste sa naučiť toto slovo. Je to naozaj dôležité.
Aby sme nakoniec, keď to presadíme, mohli v prípade pochybností o všetkých otázkach, o všetkých zákonoch, o ktorých
rozhodujú politici v parlamente, znovu rozhodnúť v referende.
To by mohlo všetkých skutočne spojiť. Vrátane Zelených, ktorí sa boja AfD, ak sa niekedy
dostane k moci a potom prijme zákony, ktorých sa boja.
Alebo AfD, ktorá sa bojí, že sa k moci dostanú Zelení a prijmú zákony, ktoré nechcú.
Potom by mohli zmobilizovať obyvateľstvo a vyvolať ľudový odpor. Inými slovami, hlasovať o každom zákone znova áno alebo nie.
A sme presvedčení, že takto môžeme skutočne spolupracovať s mnohými ľuďmi, pretože, ako som povedal, Zelení by mali mať o
to rovnaký záujem ako členovia AfD alebo všetky ostatné strany.
To vôbec nesúvisí so Zelenými a AfD, ale jednoducho je to zaujímavé naprieč všetkými politickými tábormi, že sa môžeme opäť
sami rozhodnúť, či chceme to, o čom rozhodli politici, a nie sme im vydaní na milosť a nemilosť, ako sme to
zažili napríklad pri korunovej kríze. O tom je celý príbeh.
Ale ak sa už politici zbavili zodpovednosti, budú vôbec súhlasiť s takýmto zákonom?
Nie, môžeme to presadiť len prostredníctvom referenda.
A to je v súčasnej politickej situácii v Nemecku možné?
Na národnej úrovni áno.
A ak by sa to malo vzťahovať na 16 štátnych zákonov, t. j. na legislatívu o koronavírusoch, ak si pamätáme,
nešlo o federálnu legislatívu, ale vždy o štátnu legislatívu. A potom by sme tomu mohli zabrániť.
Ďalším faktorom, o ktorom sme ešte nehovorili, sú pomerne silné lobistické skupiny z priemyslu a
obchodu, ktoré majú veľmi silný vplyv na politiku.
Áno, dalo by sa povedať, že v konečnom dôsledku rozhodujú aj v Európe a Amerike. Ako môžeme tento vplyv obmedziť?
Áno, no, pravdepodobne nedokážete udržať vplyv.
Druhá strana nikdy nespí. A majú veľa peňazí a veľkú moc.
V tomto ohľade otázka skôr znie: Ako sa môžeme paralelne alternatívne organizovať?
Ako môžeme uviesť do života lepší model?
Ako môžeme dosiahnuť, aby ľudia jednoducho mali oveľa väčší záujem, oveľa väčšiu chuť a oveľa väčšiu radosť žiť inak,
robiť politiku inak, rozhodovať sa inak? A my sme vo väčšine.
Takže niekoľko lobistických skupín, niekoľko vplyvných ľudí, niekoľko ľudí, ktorí majú veľa peňazí, nás potrebuje nielen na to,
aby sme im zarobili peniaze, ale aj na podporu ich rozhodnutí.
A samozrejme, majú veľa peňazí. Ale nakoniec musíme vytvoriť alternatívu.
Musíme povedať, ako sa veci dajú robiť lepšie, a ísť príkladom.
A tí, ktorí idú vpredu, áno, to je pravda. Väčšinou je to pre nich ťažké.
Našťastie však existujú odvážni ľudia, ktorí to robia.
Áno, presne tak. Je pekné, že to isté robíte aj so svojím klubom.
A ako môžeme podporiť vašu vec? A kde sa môžu záujemcovia skontaktovať?
Áno, kniha je k dispozícii. Budem rada, ak si ju niekto kúpi a prečíta alebo ju jednoducho daruje politikovi.
Tak si ju možno kúpte a pošlite novozvolenému priamemu kandidátovi, aby si ju mohol prečítať.
Mohlo by sa tiež stať, že niekoľko poslancov nakoniec povie: To je tak dobré, že to zavedieme.
A takpovediac si odrezali vlastnú vetvu. Sú aj ľudia, ktorí sa cítia zodpovední.
Áno, alebo v súčasnosti máme niekoľko projektov.
Jedným z veľkých projektov je wabeo.de. To je naše monitorovanie volieb.
A to je v zásade samosprávne oprávnenie kontrolovať, čo robí výkonná moc.
A vlastne všetko, čo sa v tomto ohľade týka politiky a kontroly toho, čo robia naši zástupcovia, je podporou toho, čo robíme my.
Pani Tsomakaeva, ďakujem vám za rozhovor. Ďakujem vám veľmi pekne a prajem vám všetko dobré do vašej práce.
Ďakujem veľmi pekne za vašu prácu. Veľmi si to vážime, alternatívne médiá, a vždy ich podporujeme, kde môžeme.
br] Áno, ďakujem pekne!