Konflikt u Vijetnamu je započeo kada je 1945. godine pod vodstvom Ho Ši Mina u Vijetnamu proglašena nezavisnost.
Francuska, bivša kolonijalna sila, zatim je pokušala vratiti zemlju pod svoju kontrolu
u takozvanom Indokineskom ratu (1946–1954).
Ovo je iznenađujuće s obzirom na to da je Francuska – kao i mnoge druge zemlje, nakon što je naučila lekcije iz Drugog
svjetskog rata, koji je odnio 60 miliona života – 24. oktobra 1945. potpisala zabranu upotrebe sile Ujedinjenih nacija.
Član 2. kaže: "Svi članovi će se u svojim međunarodnim odnosima suzdržati od prijetnje ili upotrebe sile protiv teritorijalnog
integriteta ili političke nezavisnosti bilo koje države, ili na bilo koji drugi način koji je
u suprotnosti s ciljevima Ujedinjenih naroda."
Ipak, uz podršku Sjedinjenih Američkih Država, Francuska je vodila sljedeći rat samo godinu dana kasnije.
Na kraju rata zemlja je podijeljena na Sjeverni i Južni Vijetnam, uz izgled slobodnih
izbora i ponovnog ujedinjenja u bliskoj budućnosti.
Međutim, ovaj sporazum je prekršen – i uz pomoć američke tajne službe, CIA-e, u Južnom
Vijetnamu je uspostavljen kontra-predsjednik.
Kao katolik, on je potom poduzeo vrlo brutalne mjere protiv komunističkih pristalica
sjevernovijetnamskog predsjednika Ho Ši Mina i budista.
Situacija je postala poznata širom svijeta prvenstveno zbog javnog samozapaljenja budističkog monaha u Saigonu 1963. godine.
Dana 2. novembra 1963. CIA je ubila svog sopstvenog kontra-predsjednika.
22. novembra iste godine ubijen je i predsjednik SAD-a John F. Kennedy.
Neposredno prije toga planirao je povući sve američke savjetnike iz Južnog Vijetnama.
Povezanost?
U oktobru 1963. godine, nešto više od mjesec dana prije svoje smrti, Kennedy je također
počeo povlačiti američke trupe iz Vijetnama.
U službenom memorandumu od 11. oktobra 1963. naredio je povlačenje hiljadu američkih
pripadnika vojske iz Vijetnama do kraja godine.
Robert McNamara, ministar odbrane u kabinetu Johna F. Kennedyja, kasnije je izjavio da bi se
Kennedy potpuno povukao iz Vijetnama da je još bio živ.
Ovom politikom je, međutim, Kennedy antagonizirao vojno-industrijski kompleks i američke tajne službe.
Oni su imali za cilj proširenje američke dominacije kroz daljnje agresorske ratove i vojne
intervencije, uključujući u Vijetnamu i na Kubi.
Upravo zato je invazija na Zaljev svinja na Kubi izvršena 1961. godine – ali je propala.
Ovo je bila tajna vojna operacija CIA-e s ciljem svrgavanja kubanskog predsjednika Fidela Castra.
Kennedy je potom smijenio direktora CIA-e Allena Dullesa i najavio svoju namjeru da razmontira moćne strukture unutar CIA-e.
Njegov cilj je bio vratiti CIA pod političku kontrolu.
U potrazi za onima koji stoje iza atentata na Kennedyja, trag neosporno vodi do američke tajne službe.
Švicarski historičar dr. Daniele Ganser komentariše:
Po mom mišljenju, atentat na Kennedyja je naredio Allen Dulles.
Allen Dulles je bio direktor američke tajne službe, CIA.
Richard Bissell je odgovoran za tajne operacije u CIA-i.
To je Allen Dullesova desna ruka. I otpustio je obojicu.
Oboje su vjerovali da je Kennedy sigurnosni rizik za Sjedinjene Američke Države i za američke imperijalne interese.
Jer su mislili da ako ne bi napao, na primjer, Fidela ili Kubu, ako ne bi napao Vijetnam, ako ne bi
vodio rat – onda ne bi bilo američke nadmoći u svijetu.
Nekoliko sati nakon atentata na Johna F. Kennedyja, Lyndon B. Johnson je položio zakletvu kao
novi predsjednik SAD-a na brodu Air Force One.
Johnson je tako dospio na vrh američke politike bez da je bio izabran.
Johnson je okončao Kennedyjevu politiku mira i uveo Sjedinjene Američke Države u rat protiv Sjevernog Vijetnama.
Do 1968. godine u Vijetnamu je bilo stacionirano više od 500.000 američkih vojnika.
CIA je bila duboko uključena u ovaj rat i provela je brojne tajne političke i vojne operacije.
Allen Welsh Dulles je bio šef CIA-e.
Sa Dullesom je jedan od glavnih osumnjičenih za atentat na Kennedyja sjedio u istražnoj komisiji.
On i njegov brat John Foster Dulles imali su porodične veze s Davidom Rockefellerom i
bili su suosnivači Vijeća za vanjske odnose.
Allen Dulles, slobodni zidar 33. stepena, također je bio u odboru CFR-a od 1927. do 1969. godine.
Lyndon B. Johnson (predsjednik od 1963. do 1969.) Johnson je također bio slobodni zidar.
Pridružio se loži Johnson City br. 561 u Teksasu 1937. godine i također je bio član masonske lože Janus.
Dana 2. augusta 1964. godine u teritorijalnim vodama Sjevernog Vijetnama, u Tonkinskom zaljevu, dogodila se manja
sukobljavanja između ratnog broda USS Maddox i nekoliko lagano naoružanih brzih čamaca Sjevernog Vijetnama.
Ali u noći 4. avgusta novi predsjednik Johnson je objavio da su Sjedinjene Američke Države tog dana ponovo napadnute.
Sada bi se morali boriti da osiguraju mir.
Godinama kasnije, u decembru 2005. godine, NSA je priznala da je incident u Zaljevu Tonkin bio izmišljen.
Jer USS Maddox više nije bio u tom području.
Time su razotkrili predsjednika Johnsona kao ratnog zločinca.
Ovo nije imalo posljedica, jer se i danas razlozi za rat i dalje izmišljaju ili fabrikuju – kao u
Iraku, Libiji, Jugoslaviji, Siriji, Jemenu i tako dalje.
Provokacije, slomljena obećanja i medijske laži su sveprisutni.
Ratni zločinci koji su još uvijek živi, poput Busha, Cheneyja i Colina Powella, neće biti izvedeni pred lice pravde.
Sjedinjene Američke Države nikada nisu bile službeno osuđene, iako su bezbroj puta prekršile
zabranu nasilja koju su potpisale 1945. godine.
Povratak u godinu 1964:
Mediji su širili ratne laži američke vlade, čime su neosumnjičene Amerikance gurnuli u razorni rat.
Tri miliona Vijetnamaca i 58.000 američkih vojnika su poginuli.
Bilo je silovanja, odrubljivanja glava, mučenja – kao i u svakom ratu.
Ono što je bilo posebno bilo je to što su strani novinari tada mogli slobodno kretati.
Stvorili su autentične slike rata koje se danas više ne viđaju.
Ili smo ikada vidjeli fotografije iz Afganistana ili Iraka koje pokazuju da SAD i zemlje NATO-a čine ratne zločine?
U to vrijeme SAD su se borile s napalmom, ljepljivom mješavinom benzina koja uzrokuje teške opekotine.
Isto važi i za defolijant Agent Orange, koji je izazvao teške deformitete u narednim generacijama.
U poslijeratnim godinama dodatnih 400.000 Vijetnamaca je umrlo kao rezultat. Usporedba s današnjim danom:
Danas u glavnim medijima ne vidimo nijednu sliku oružja koje je jednako nehumano kao osiromašeni
uranij, korištenog u ratovima NATO-a od Iraka do Sirije.
Ali to nije sve.
Godine 1964. SAD su također napale susjedni Laos, bacivši dva miliona tona bombi.
To odgovara jednoj letjelici svakih osam minuta tokom devet godina.
Godine 1969. i Kambodža je bila napadnuta – isprva lažnim evidencijama o raspoređivanju
aviona koje su tvrdile da se bore u Vijetnamu.
Ova tri ilegalna rata su vođena bez mandata UN-a i suprotno zabrani UN-a na upotrebu sile.
Od 1967. godine nadalje, slike rata i izvještavanja iz Vijetnama ojačali su hipi pokret za mir i pokret
za građanska prava na čelu s Martinom Lutherom Kingom.
Poznate ličnosti poput boksera Muhammada Alija također su izrazile svoju kritiku bez dlake na jeziku.
Rekao je: "Bijelci šalju crnce da se bore protiv žutih ljudi kako bi zaštitili zemlju koju su ukrali od crvenih ljudi." .
Dakle, SAD su na kraju morale pregovarati o mirovnom sporazumu.
Godine 1975., nakon jedanaest godina, završio je Vijetnamski rat.