Konflikts Vjetnamā sākās ar neatkarības pasludināšanu 1945. gadā, kad Hošimina vadībā tika pasludināta neatkarība.
Francija, bijusī koloniālā lielvalsts, tad tā sauktajā Indočīnas karā (1946-1954)
mēģināja panākt, lai tā atkal kontrolētu šo valsti.
Tas ir pārsteidzoši, jo Francija - tāpat kā daudzas citas valstis, kas bija mācījušās no Otrā pasaules kara
ar 60 miljoniem bojāgājušo - 1945. gada 24. oktobrī bija parakstījusi ANO aizliegumu vardarbībai.
2. pants nosaka: "Visas dalībvalstis savās starptautiskajās attiecībās atturas no spēka draudiem vai pielietošanas pret
jebkuras valsts teritoriālo integritāti vai politisko neatkarību, vai jebkādā citā veidā, kas nav
savienojams ar Apvienoto Nāciju Organizācijas mērķiem."</i.
Tomēr Francija ar ASV atbalstu jau pēc gada uzsāka nākamo karu.
Kara beigās Vjetnama tika sadalīta Ziemeļvjetnamā un Dienvidvjetnamā, un drīzumā tika
solītas brīvas vēlēšanas un atkalapvienošanās.
Tomēr šī vienošanās tika lauzta, un Dienvidvjetnamā ar ASV slepenā dienesta - CIP - palīdzību tika izveidots pretprezidents.
Būdams katolis, viņš veica ļoti nežēlīgus pasākumus pret Ziemeļvjetnamas prezidenta Ho Ši
Mina komunistiskajiem atbalstītājiem un budistiem.
Visā pasaulē par šo situāciju galvenokārt kļuva zināms, kad 1963. gadā Saigonā publiski pašsadedzinājās budistu mūks.
1963. gada 2. novembrī CIP noslepkavoja savu pretprezidentu.
Tajā pašā gadā, 22. novembrī, tika nogalināts arī ASV prezidents Džons F. Kenedijs.
Neilgi pirms tam viņš bija paziņojis par visu ASV padomnieku izvešanu no Dienvidvjetnamas.
Savienojums?
1963. gada oktobrī, nedaudz vairāk nekā mēnesi pirms nāves, Kenedijs sāka ASV karaspēka izvešanu no Vjetnamas.
1963. gada 11. oktobra oficiālajā memorandā viņš deva rīkojumu līdz gada beigām izvest no
Vjetnamas tūkstoš amerikāņu militārpersonu.
Roberts Maknamara (Robert McNamara), aizsardzības ministrs Džona F. Kenedija kabinetā, vēlāk paziņoja: Kenedijs
būtu pilnībā izstājies no Vjetnamas, ja viņš vēl būtu dzīvs.
Tomēr ar šo politiku Kenedijs nonāca militāri rūpnieciskā kompleksa un ASV slepeno dienestu uzmanības lokā.
To mērķis bija paplašināt ASV dominējošo stāvokli ar turpmākiem agresijas kariem un
militārām operācijām, tostarp Vjetnamā un Kubā.
Tieši tāpēc 1961. gadā notika iebrukums Kubas Cūku līcī, bet tas cieta neveiksmi.
Tā bija slepena CIP militārā operācija, kuras mērķis bija gāzt Kubas prezidentu Fidelu Kastro.
Pēc tam Kenedijs atstādināja CIP direktoru Allenu Dallesu un paziņoja par savu nodomu likvidēt CIP varas struktūras.
Viņa mērķis bija atgriezt CIP politisko kontroli.
Meklējot Kenedija slepkavības pasūtītājus, pēdas uz ASV slepenajiem dienestiem ir nepārprotamas.
Šveices vēsturnieks Dr. Daniele Gansers:
"Manuprāt, Kenedija slepkavību pasūtīja Allens Dalzs.
Alens Daless bija ASV slepenā dienesta CIP direktors.
Ričards Bisels ir atbildīgs par slepenajām operācijām CIP departamentā.
Tā ir Allena Dallesa labā roka. Un viņš abus atlaida no darba.
Viņi abi uzskatīja, ka Kenedijs apdraud ASV drošību un ASV impēriskās intereses.
Jo viņi domāja, ka, ja viņš neuzbruks, piemēram, Fidelam vai Kubai, ja viņš neuzbruks Vjetnamai, ja viņš
neuzsāks karu, tad nebūs Amerikas kundzības pasaulē."
Dažas stundas pēc Džona F. Kenedija slepkavības Lindons B. Džonsonsons, atrodoties lidmašīnā Air
Force One, nodod zvērestu kā jaunais ASV prezidents.
Tādējādi Džonsons ASV politikas virsotnē bija nonācis neievēlēts.
Džonsons izbeidza Kenedija miera politiku un ieveda ASV karā ar Ziemeļvjetnamu.
Līdz 1968. gadam Vjetnamā bija izvietoti vairāk nekā 500 000 ASV karavīru.
CIP bija plaši iesaistīta šajā karā un veica daudzas slepenas politiskas un militāras operācijas.
Alens Velšs Daless bija CIP vadītājs.
Kenedija slepkavības lietā viens no galvenajiem aizdomās turamajiem Dullss bija izmeklēšanas komisijas loceklis.
Viņš un viņa brālis Džons Fosters Daless bija ģimeniski saistīti ar Deividu Rokfelleru un
bija viens no Ārlietu padomes dibinātājiem.
No 1927. līdz 1969. gadam CFR valdē darbojās arī 33. pakāpes brīvmūrnieks Allens Dullss.
Lindons B. Džonsons (prezidents 1963-1969) Džonsonsons bija arī brīvmūrnieks.
1937. gadā viņš iestājās Johnson City ložā Nr. 561 Teksasā, kā arī bija masonu ložas Janus biedrs.
1964. gada 2. augustā Ziemeļvjetnamas teritoriālajos ūdeņos Tonkinas līcī notika neliela sadursme starp karakuģi "USS Maddox"
un dažiem viegli bruņotiem Ziemeļvjetnamas ātrgaitas kuteriem.
Taču 4. augusta naktī jaunais prezidents Džonsons paziņoja, ka ASV tajā dienā tika atkārtoti uzbrukts.
Lai nodrošinātu mieru, viņiem tagad nāksies atbildēt ar triecienu.
Pēc vairākiem gadiem, 2005. gada decembrī, NSA atzina, ka incidents Tonkinas līcī bija meli.
USS Maddox vairs neatradās uz vietas.
Tādējādi viņi atklāja prezidentu Džonsonu kā kara noziedznieku.
Tam nebija nekādu seku, jo arī šodien joprojām tiek izgudroti vai konstruēti iemesli karam - kā Irākā,
Lībijā, Dienvidslāvijā, Sīrijā, Jemenā un tā tālāk.
Provokācijas, lauzti solījumi un meli plašsaziņas līdzekļos ir visaptveroši.
Kara noziedznieki, kas vēl ir dzīvi, piemēram, Bušs, Čeinijs vai Kolins Pauels, netiks saukti pie atbildības.
Arī ASV nekad netika oficiāli nosodītas, lai gan tās neskaitāmas reizes bija pārkāpušas
1945. gadā parakstīto spēka lietošanas aizliegumu.
Atgriezties pie 1964. gada:
Plašsaziņas līdzekļi izplatīja ASV valdības kara melus un tādējādi ievilka neko nenojaušošos amerikāņus postošā karā.
Bojā gāja trīs miljoni vjetnamiešu un 58 000 ASV karavīru.
Tur bija izvarošanas, galvu nociršana, spīdzināšana - kā katrā karā.
Īpašais bija tas, ka tolaik ārvalstu žurnālisti varēja brīvi pārvietoties.
Viņi radīja autentiskus kara attēlus, kas mūsdienās vairs nav redzami.
Vai arī mēs esam redzējuši fotogrāfijas no Afganistānas vai Irākas, kurās redzams, ka
ASV un NATO valstis izdara kara noziegumus?
Tajā laikā ASV karoja ar aizdedzinošu ieroci napalmu - lipīgu benzīna maisījumu, kas izraisa smagus apdegumus.
Tas pats attiecas uz defoliantu "Agent Orange", kas izraisīja smagas kroplības nākamajās paaudzēs.
Vēl 400 000 vjetnamiešu gāja bojā pēckara gados. Salīdzinājums ar mūsdienām:
Tikpat necilvēcīgi ieroči, piemēram, noplicinātais urāns NATO karos no Irākas līdz Sīrijai, -
mēs šodien neredzam to attēlus galvenajās ziņās.
Bet tas vēl nav viss.
1964. gadā ASV uzbruka arī kaimiņvalstij Laosai, nometot 2 miljonus tonnu bumbu.
Tas atbilst vienai lidmašīnas kravai ik pēc 8 minūtēm deviņu gadu laikā.
1969. gadā tika uzbrukts arī Kambodžai - sākotnēji ar viltotiem lidmašīnu izvietošanas
protokoliem, kas izlikās, ka notiek kaujas Vjetnamā.
Šie trīs nelikumīgie kari tika īstenoti bez ANO mandāta un pārkāpjot ANO aizliegumu izmantot spēku.
Hipiju miera kustība un Martina Lutera Kinga vadītā pilsoņu tiesību kustība no 1967. gada, pateicoties kara
attēliem un reportāžām no Vjetnamas, kļuva spēcīgāka.
Arī tādas slavenības kā bokseris Muhameds Ali pauda nepārprotamu kritiku.
Viņš teica: "Baltie cilvēki sūta melnos cilvēkus cīnīties pret dzeltenajiem cilvēkiem, lai aizsargātu
valsti, ko viņi nozaga no sarkanajiem cilvēkiem." .
Galu galā ASV bija jāvienojas par miera līgumu.
1975. gadā pēc vienpadsmit gadiem Vjetnamas karš beidzās.