Da, danas imamo dr. Bodo Schiffmann uživo s nama na Kla.TV.
.
Vrlo topao doček, dragi Bodo. Nadam se da ti ne smeta što ti se obraćam neformalno. Sjajno je što si ovdje.
Da, hvala ti puno na pozivu, dragi Mathias. I drago mi je što sam ponovo na Kla.TV.
Bodo, prije pandemije ste vodili cijenjenu privatnu ordinaciju za uho, nos i grlo i kliniku za
vrtoglavicu u Sinsheimu. Je li ordinacija dobro poslovala?
Mislim da to možete reći. Bili smo jedna od rijetkih ordinacija specijaliziranih za poremećaje vrtoglavice i primjenjivali
smo interdisciplinarni pristup, ne samo otorinolaringološki.
Također smo liječili neurološke unutrašnje bolesti.
Na primjer, sami smo procijenili MRI snimke koristeći naš vlastiti sistem ocjenjivanja.
Imali smo protokol pregleda koji je daleko nadmašivao univerzitetski nivo, što nam je omogućilo da
skeniramo pacijente gotovo u potpunosti bez njihovog učešća.
Dakle, uložili smo sve napore da dobijemo objektivne nalaze.
Važno je napomenuti da su pacijenti koji su me posjećivali bili oni koji su bili gotovo svugdje u svijetu i već su posjetili
renomirane stručnjake, od kojih su neki desetljećima patili od vrtoglavice, i kojima je na kraju uvijek
govoreno da je sve u njihovim glavama, da s njima nije ništa u redu, i tako dalje i tako dalje.
Zapravo, međutim, da bi se objektivna dijagnostika stavila u prvi plan, uzrok bi se mogao pronaći u velikoj većini slučajeva.
Imali smo interne kontrole kvaliteta. To znači da smo ponovo pisali našim pacijentima.
I kao što sam rekao, svi su smatrani neizlječivim slučajevima. A naše stope uspješnosti bile su znatno iznad 70 posto.
Imali smo međunarodnu publiku. To znači da su naši pacijenti dolazili avionom. Zvuči pomalo pretjerano, ali je istina.
Došli su iz cijelog svijeta, bilo da je riječ o Japanu, Kini ili Americi.
Imali smo ljude koji su doletjeli iz Washingtona D.C. da nas posjete zbog tinitusa, i odmah su se vratili.
Posjetili su nas astronauti i kosmonauti. Posjetili su nas razni profesionalni sportisti iz svih oblasti.
Naravno, i političari, uključujući i političare iz takozvanih država-izopćenika koji su tamo držali visoke položaje.
To znači da smo liječili ljude bez obzira na to šta su učinili i pokušali saznati šta im je bilo.
I na nivou koji je bio znatno viši od onog u univerzitetskim bolnicama.
To je bio jedan od razloga zašto sam redovno držao predavanja za Njemačko društvo za otorinolaringologiju, na
primjer, ili su me pozivali da držim predavanje na Univerzitetu u Heidelbergu ili na sličnim događajima.
Ovo nikako nije uobičajeno za otorinolaringologa u privatnoj praksi. To je izuzetak.
I zaista, egzotični simptomi su za nas bili normalni simptomi.
Dakle, vrlo rijetko smo viđali pacijente s uobičajenim poremećajem vrtoglavice, poput pozicijskog vrtoglavice.
Ovo je zahtijevalo stanje poput vestibularnog švanoma ili akustične neurome, tj. tumora slušnog živca – koji
otorinolaringolog obično vidi jednom u pet godina ako ima mnogo neuroloških pacijenata – a mi
smo svake sedmice imali nekoliko takvih slučajeva.
A to je samo razmjer toga, stvarno ga morate zamisliti.
Posvetili smo mnogo vremena našim pacijentima.
To znači da je pacijent koji je ujutro došao kod nas otišao sa kompletnom dokumentacijom koja sadrži sve nalaze,
preporuku za liječenje i tako dalje, i potom je otišao zauvijek.
I mogli bismo se tapšati po ramenu i reći da smo imali zaista visoku stopu uspješnosti, koja iz godine u godinu raste –
naravno, rutinski – i da smo uspjeli pomoći mnogim ljudima.
Bilo je jako zabavno. Također nam je bilo vrlo zadovoljavajuće.
Kao doktorica, moja supruga je također mogla pomoći ljudima iz perspektive terapije traume, jer je
vrtoglavica gubitak kontrole, a gubitak kontrole je najteži oblik traume koju neko može doživjeti.
Zapravo je to također početak depresije ili nečeg sličnog. Jer kad više ne znaš koja je strana gore, a koja
dolje, ili se stalno osjećaš nesigurno, vrlo brzo upadaš u stanje anksioznosti koje ti onda ostaje.
Ali strah nije uzrok; uzrok su zapravo organski razlozi. I moraš doći do dna stvari.
Bilo je jako zabavno. Bili smo visoko cijenjeni, više puta predstavljani u Leading Medicine Guide ili navedeni među
najboljim doktorima u novinama, a u Who's Who in Germany smatran sam jednim od deset najvažnijih otorinolaringologa.
Ovo nije samo hvalisanje zato što je sve sada gotovo, već je to jednostavno izjava da se istakne poenta da se neko
ko nije početnik u svojoj oblasti, već potpuni profesionalac, oglasio na početku pandemije koronavirusa.
Baš tako. Mislim da to definitivno možemo reći.
Ali to također znači, ako sam dobro razumio, da si se i ti smatrao nekom vrstom autoriteta u svom području.
Kada su ljudi iz cijelog svijeta dolazili da te vide, da li su te mediji tada izvještavali? Jesu li postojali i intervjui?
Upravo ste spomenuli medicinski časopis. Ali to znači da o vama nije bilo nikakvih negativnih izvještaja.
U suštini su ti dopuštali da kažeš svoje ili su te prijavljivali, zar ne?
Da, dakle i televizija, gdje ste imali neke priloge u kojima su došli u vašu ordinaciju
i snimali, i također intervjue za časopise.
Redovno smo se pojavljivali u časopisima. Na kraju sam čak postao stručnjak za vrtoglavicu za časopis
Apotheken-Umschau, što je najveća čast koju neko može dobiti.
Apotheken-Umschau je štampani medij s najvećom tiražom, znatno većom od bilo čega drugog na tržištu.
Kao ljekar u praksi, praktično sam ignorisao sve profesore i na kraju postao stručnjak za časopis Apotheken-Umschau.
Bio sam na izmaku snaga, pa su članci koje sam pisao za novine bili objavljivani i od strane dpa, Reutersa,
AP-a i tako dalje, jer sam zapravo stekao međunarodni ugled, uključujući i u medijima.
I to je također bilo veoma čudno na početku pandemije, jer da bi to funkcionisalo, također je potrebno zaposliti profesionalce.
Dakle, imao sam reklamnu agenciju, novinsku agenciju s kojom sam sarađivao, koja je radila za mene, koju sam
plaćao, a koja je također osiguravala da budem objavljen.
A onda, na početku, pokušao sam se pojaviti u talk showima.
Moja agencija za medije je rekla: "Ah, bolje ne, inače ćeš završiti samo u talk showima."
Zato što sam rekao: "Slušaj, reci im da je to otorinolaringolog koji je dobro poznat i ima drugačije mišljenje."
A zatim postoji lista za distribuciju, lista za distribuciju medija, koja također postoji i za talk showe.
A onda platiš malo novca i sve se distribuira.
I onda znaju da je ovdje netko tko bi želio izraziti svoje mišljenje.
I normalno bih mogao zatvoriti svoju praksu na četiri sedmice, kako se i agencija za medije složila, i ići
od talk showa do talk showa poput Karla Lauterbacha.
Ali nije stiglo. Ni jedna priča. Isto je bilo i nakon što je neko vrijeme radilo.
Počeo sam praviti videozapise 14. marta 2020. i bio sam jedan od prvih koji su to uradili.
Imao sam vrlo veliku prisutnost na YouTubeu dok me nisu cenzurirali.
A onda su se nekoliko ljudi javilo, na primjer Lanza, govoreći: "Evo, ovo je otorinolaringolog, molim te pozovi ga u emisiju."
I dobio sam pisma putem e-pošte. Uvijek su bila odbijena.
Navedeno je da gospodin Lanz sam poziva svoje goste i da to nije planirano.
I također – RBB me je upozorio – vrlo rano, u martu 2020., postojao je ugovor o povjerljivosti koji je nalažio
da izvještavanje o koronavirusu ne bude relativizirano.
To je bio nalog menadžmenta RBB-a novinarima, i morali su se pokoriti ili bi morali dati ostavku.
Da. Sada, da ukratko sažmem za gledaoce, jednostavno bih rekao da ste do pojave koronavirusa bili
jednostavno najbolji u svom polju, to je sigurno.
Svi se žalimo na nedostatak kvalificiranih radnika u Njemačkoj, ali mi smo ovdje imali stručnjaka u svom području, da tako kažemo,
da su čak ljudi iz cijelog svijeta dolazili ovamo po pomoć.
Recimo samo to. Šta se desilo?
Mislim da bi to sada bilo vrlo važno razumjeti. U kojem trenutku se sve srušilo?
Bio je osuđen na propast od samog početka, jer je moja namjera od samog početka bila zapravo osloboditi ljude od straha.
Dakle, kao stručnjak za prehlade, imam broj iz OAS-a... .
Šta je to bilo, izvinite, na početku Korone, mislite li sada?
Da, 14. mart 2020. Kao što sam rekao, prvi video.
A prvi video je nosio naslov "Ne paničarite", i pokušao sam ljudima reći da je ovo bolest
nalik prehladi, usporediva s gripom, na primjer.
I pogledao sam brojke, koliko ljudi obično umre u Wuhanu, koliko je umrlo u Bergamu i bla, bla, bla.
Dakle, nakon što sam pregledao sve relevantne izvore, došao sam do zaključka da sam na kraju svog
prvog videa rekao: "Mislim da ćemo svi umrijeti."
Ali ne koronavirusu, mislim da je to vrlo malo vjerovatno.
I to je zapravo bio opći konsenzus, jer osim što sam otorinolaringolog, također sam ljekar hitne pomoći, medicinski
tehničar hitne pomoći i paramedic iz hitnih medicinskih službi.
To me je uopće navelo da se bavim medicinom. I postoji jedno zlatno pravilo, a to je jednostavno: "Ne paničarite".
Kada stignete na mjesto masovne nesreće sa mnogobrojnim žrtvama, ne možete reći: "Pomoć, svi ćete umrijeti."
Čak i ako znaš da se ne možeš nositi sa svima njima, moraš natjerati svoje napadače na
ulici da osjete da imaš situaciju pod kontrolom.
I nisam mogao razumjeti da vlada, štampa i drugi... Već vrlo rano sam podsjetio štampu na njihovu odgovornost, uključujući
i u svojim videozapisima, jer su primijetili moje videozapise.
I onda sam rekao, prijatelji, imate odgovornost.
A ako izazovete paniku kod ljudi, tako da povjeruju da moraju biti priključeni na ventilator pri gotovo svakom bolu u grlu, onda
zaista neće biti dovoljno kreveta na odjelima intenzivne njege.
Dakle, čak i da sam pogriješio u svojoj procjeni, želio sam osigurati da ljudi budu smireni i da ne prave planinu od mušice,
kako bolnice ne bi bile preopterećene i ljudi ne bi paničarili.
Ljudi mi to iznova i iznova potvrđuju.
Ljudi su bili prestrašeni ovim slikama, koje su se na televiziji prikazivale u beskrajnoj petlji.
I to je zapravo bila moja namjera. I odmah je bilo bojkotirano i sabotirano.
Čak i ljudi u lokalnim novinama, s kojima sam oduvijek imao dobar odnos.
Mislim, bio sam lokalna zvijezda u Sinsheimu. Pozivali su me svugdje, bilo da su bili
nogometni mečevi ili neki drugi događaj ili što god.
To je bilo... bili ste VIP. A onda je došao gradonačelnik i uslikao vas kad ste primili još jednu nagradu ili nešto
slično – možete je pronaći na mojoj web stranici besserleben.tv.
Zabavio sam se i uključio gradonačelnika u sliku, samo da pokažem kako je nekada izgledalo.
I od jednog dana do sljedećeg, iznenada te otpišu.
Dakle, svi oni koji su te smatrali vodećim stručnjakom odjednom više vjeruju televiziji nego doktoru
kojem su povjerili svoje živote, jer sam i ja bio hirurg.
Kada se podvrgavate operaciji koju izvodi neko, povjeravate mu svoj život, pa čak i
život svoje djece. I to je bilo vrlo bizarno.
Da, vjerujem da jeste. I kad se sada osvrnete na to vrijeme, rekao bih da ste imali dobar razlog.
Želio si upozoriti ljude, kao doktor, kako i treba, želio si ih informisati.
Kad se sada osvrnete, mislite li da je širenje straha bilo namjerno ili je sve to bilo više
slučajnost, dezinformacija nekih stručnjaka?
To zapravo u početku nije bilo namijenjeno, a onda je došao trenutak kada se to iznenada promijenilo.
Mogli ste to vidjeti s Anthonyjem Faucijem u Americi i u Njemačkoj s Christianom Drostenom i Lotharom Wielerom, koji su u
početku umanjivali situaciju i govorili da nije tako loše, da je to samo prehlada, da
koronavirusi postoje već dugo, bla, bla, bla.
I onda, odjednom, kao da je dan prije dan kasnije izdana neka vrsta timskog naloga, jer se
slika posvuda, širom svijeta, potpuno promijenila.
Cijela stvar je bila vrlo bizarna jer se zapravo ništa nije promijenilo u situaciji. Naprotiv, imali smo sve bolje podatke,
na primjer od profesora Ioannidisa, koji je svjetski priznati epidemiolog, odnosno epidemiolog par
excellence, a koji je također rekao: "Budite oprezni, ljudi, ovo je bolest usporediva s gripom."
Dobar Gospod, ili ko god, također nam je osigurao potpune, samostalno funkcionirajuće kolonije koje se mogu proučavati.
Bilo da je to Heinsberg, bilo da je to Diamond Princess, bilo da su to dva nosača aviona, bilo da je to zatvor.
Dakle, imali smo nekoliko mjesta gdje ste mogli tačno vidjeti koliko je visoka stopa smrtnosti i koliko je to bilo opasno.
I znali smo od samog početka da podaci nisu bili prijeteći.
I zaista, mora se reći da je sve to bilo namjerno, jer se nastavilo.
Lažne slike su također namjerno korištene, kao što je čak i FAZ nedavno priznao.
Svi se sjećaju kamiona koji su preuzimali lijesove u Bergamu.
Potpuna inscenacija se čak prvi put ove godine pojavila u FAZ-u, Frankfurter Allgemeine Zeitungu, koji je
potom također rekao: da, ali u svakom od tih deset kamiona bilo je tačno jedan lijes. Jedan?
Da, i jednostavno su ga odveli jer nisu imali krematorije.
Država je odredila da se ova tijela ne obdukuju.
To je bila još jedna stvar kad sam sebi rekao: čekaj malo, jedno od najvećih dostignuća medicine bilo je to što smo
smjeli pregledavati mrtve ljude. I tako je bilo dugo vremena.
Kažem, u vrijeme Leonarda da Vincija uzimali su leševe s groblja kako bi mogli obavljati obdukcije na
ljudima. Mi smo mogli obavljati obdukcije na ljudima.
A onda je čak bio i neko ko je obavljao obdukcije na ljudima, naime profesor Püschel u Hamburgu, također jedan od
vodećih među rijetkim forenzičkim patologima koji postoje.
I rekao je da bi ti ljudi koji su umrli ionako umrli.
I to je bila priča s koronavirusom. Nisu umrli od koronavirusa, umrli su s koronavirusom, jer bi umrli čak i bez koronavirusa.
Gledajući unazad, možemo vidjeti da su ove procjene bile potpuno tačne.
Broj mrtvih govori sam za sebe. Dakle, bili smo u pravu od samog početka.
I očekivao bih da bih, takoreći... ili u svojim prvim videima... mislio sam da ću imati i
političare među svojim pacijentima i slično.
Mislio sam da će uzeti moj prvi video, otići do Merkel i reći: "Pogledaj, Angela, postoji otorinolaringolog u
Sinsheimu kojeg znam, svjetski poznati tip koji liječi ljude iz cijelog svijeta." Pogledao je brojke.
Znaš, Drosten je potpuno pretjerao tokom izbijanja svinjske gripe i poticao ljude da se vakcinišu i slično.
Na kraju je sve bila prazna priča – poslušaj ga.
Da, očekivao bih da će se to dogoditi.
Da ćeš na kraju dobiti poziv od Christiana Drostena koji će tražiti da vidi tvoje brojke?
Željeli bismo razgovarati s vama. Da, to biste i očekivali.
Zatim imate i druge teškaše u ringu, poput Wolfganga Wodarga, koji je tada okončao pandemiju
ptičije gripe — ne, pandemiju svinjske gripe.
Zatim imate profesora Sucharita Bhakdija, svjetski poznatog imunologa i druge stvari.
Imali smo nekoliko virologa. Svi su bili ugledni stručnjaci i, po mom mišljenju, složili su se s Wolfgangom Wodargom
ili Sucharitom Bhakdijem, ali su ih mediji potpuno ignorirali.
Zatim slike lijesa koji su negdje stajali, a bili su rezultat brodoloma u Lampedusi.
Slike su namjerno odabrane, na primjer, one koje nemaju nikakve veze sa situacijom u Bergamu.
To je dokazano brojnim emisijama, kako od strane vas, tako i od strane Kla.TV. Dakle, to
je ogroman skandal, potpuno se slažem s vama.
Dopustite mi da se ponovo usredotočim na medije i na to kako su vas prikazali, ali i kolege, kao što ste upravo
spomenuli, profesore Bhakdi, ali i druge, poput Wodarga, koji je kasnije završio na medijskoj listi za odstrel.
Gdje je nekada heroj, recimo, određena ugledna ličnost, bio okrenut za 180 stepeni, preokrenut
naglavačke, a onda je iznenada postao neprijatelj.
Kada vam se to počelo događati, kada ste ranije bili, recimo, neprestano cijenjeni, kako ste lično doživjeli iznenadno
pojavljivanje takvih izvještaja o vama, objavljivanje onoga što su u suštini bili lažni izvještaji u masovnim medijima?
Mathias, ako to moraš doživjeti, uopće ne razumiješ.
To znači da sam isprva dobio mnogo e-mailova od ljudi koji su mi odmah čestitali na hrabrosti i govorili
koliko sam hrabar, da imam puno kičme i ko zna šta još.
I rekao sam sebi da to nema nikakve veze s hrabrošću.
Pa, ja sam doktor, analiziram priču, dajem svoje mišljenje, jer kao doktor također imam dužnost brinuti o zdravlju stanovništva.
Moja je dužnost da javno istupim kada primijetim nešto ovakvo. To je moja obaveza.
Moram ovo učiniti i ne smijem se podložiti državi.
To bi bilo kršenje medicinskog kodeksa ponašanja i Hipokratove zakletve.
Dakle, nisam ništa pogrešno uradio, i kad iznenada vidite doktora za vrtoglavicu iz
Sinsheima ili slične priče, uopće to ne razumijete.
Kažete, prijatelji, da pružam čvrste činjenice, ne izmišljam ovo.
Svaki dan u ovom programu sam uzimao podatke od Instituta Roberta Kocha i jednostavno ih analizirao.
Koristio sam originalne podatke koje je predstavio RKI.
Nisam ih sam smislio.
Dakle, ako jedan plus jedan jednako dva i vi jednostavno imate jasne činjenice i podatke, a neko vas proturječi
i kaže ne, od danas nadalje jedan plus jedan jednako tri, onda možete reći: pa, ja to ne razumijem.
I kao što sam rekao, drugi vrlo utjecajni ljudi će vam se potom pridružiti.
Profesor Haditsch, vakcinolog, virolog, bakterioolog i u drugim ulogama.
Uvijek se pojavi netko novi, pa čak i Luc Montagnier, otkrivač, izumitelj, prvi opisivač ili što god već HIV-a.
To je druga tema i možemo o tome razgovarati ako želiš, ali priča...
Pridružio nam se kao dobitnik Nobelove nagrade, i on nije jedini dobitnik Nobelove nagrade.
I odjednom, svi pojedinci s profesionalnim iskustvom koji su ranije bili smatrani autoritetima u svojoj
oblasti – i opet, profesor Ioannidis nije epidemiolog, on je najcitiraniji epidemiolog na svijetu.
On je stručnjak za obrasce širenja bolesti.
I on je vrlo rano rekao: smiri se, to je kao gripa.
I to se jednostavno zanemaruje. Ti to ne razumiješ. Ne shvataš to.
Naravno da nastavljate, jer se osjećate lično napadnutim i želite povratiti svoj ugled, te tada
možete biti malo eksplicitniji u svojim izjavama.
Ali primarni cilj je bio pomoći ljudima – i vjerujem da sam u tome uspio – oslobađajući mnoge od njihovih strahova i
štiteći ih od pogrešaka ili donošenja preuranjenih zaključaka.
Do danas još uvijek ne mogu shvatiti kako je reporter, posebno onaj iz Sinsheima, gdje su bili i ljudi iz Rhein-Neckar-Zeitunga
i sličnih publikacija, mogao o lokalnom heroju govoriti na taj način i nije uspio razgovarati s njim.
Stiglo je do te mjere da sam imao članak u časopisu Stern i jedan u Der Spiegelu, gdje su novinari dolazili i pretvarali se da su
ti prijatelji na najodvratniji mogući način, darujući ti poklone i slično... a onda su te pratili i išli s tobom na demonstracije
i radili sve uobičajene stvari, uključujući zagrljaje i pozdrave i tako dalje, u najgoroj pandemiji svih
vremena, samo da bi potom napisali žestok članak o tebi.
Da, zanimljivo. Uistinu niste sami u ovome; ovo vrlo često čujemo od raznih ljudi, uključujući edukatore i ljude
koji jednostavno žele izraziti svoje mišljenje ili istinu, nazovite to kako hoćete, u tom trenutku.
Sada to vidimo i kod novinara, tj. s jedne strane kod stručnjaka poput vas – spomenuli ste nekoliko primjera.
Mislim da bi Füllmicha i dalje mogli dovesti u ring.
Sada imamo i Davida Bendelsa kao novinara, odnosno nezavisne reportere, novinare koji su slobodni izraziti
svoja mišljenja bilo gdje, jednostavno u obliku male satire, i oni se odmah nađu u raskrižju vatre.
I to postavlja veliko pitanje: je li sve to samo slučajnost?
Ako o tebi izađe negativan članak, hoće li svi uskočiti u voz?
Ili iza toga stoji strategija?
Upravo tako, mislim da je to poenta koja bi bila vrlo zanimljiva. Šta misliš o tome?
Da, upravo sam ti rekao, možda si to propustio, da sam vidio ovo pismo od RBB-a i da sam ga imao u svojim starim
e-mailovima, ali nažalost više ne mogu da im pristupim.
U svakom slučaju, ovu formulaciju sam vrlo pažljivo zapamtio i zaista je istina da neće biti
relativizirajućeg izvještavanja o koronavirusu.
To znači da su reporterima koji rade za velike televizijske stanice i slične organizacije odozgo
date upute kojima im se zabranjuje da išta rade.
Mogu ići malo dalje, mogu ti reći nešto zanimljivo.
Možete li samo brzo reći od koga je to došlo? Samo da gledaoci znaju.
Ko je u RBB-u izdao ovu uputu? Novinarima, da tako kažem?
Novinarima RBB-a. U suštini je to bio protokol na kojem su se složili i koji su ljudi morali potpisati. Ovo pismo
je bilo jednostavno rečenica koja je tvrdila da neće biti relativizirajućeg izvještavanja o koronavirusu.
Hvala što ste to pojasnili!
To je bila jednostavno vrlo jasna poruka svakom zaposleniku uključenom u ovu stvar, i bilo ih je ...
Mora se pretpostaviti da je isto bilo i za druge.
Također su održani sastanci između kancelara i vodećih novinara i slično, a kao što je slučaj u našem
sistemu, novine su u vlasništvu samo vrlo malog broja ljudi.
Možda vjerujemo da imamo nevjerovatnu raznolikost novina, ali u stvarnosti vjerovatno možete na prste jedne
ruke izbrojati koliko ima izdavačkih kuća, a u tome je bila caka: potpuno kontrolirati štampu.
Naravno, ljudi su tražili informacije, slično onome što se dogodilo 11. septembra ili drugim sličnim događajima, pa sjedite
ispred televizora i čekate da se pojavi nešto novo, ali u stvarnosti vam uvijek serviraju iste stare stvari, što je
gaslighting, što znači da na kraju stvorite trajnu iluziju kod gledatelja da to mora
biti istina jer su to vidjeli iznova i iznova.
I danas je isto. Ako pokušaš s nekim o nečemu razgovarati, oni kažu: "Zar nisi vidio lijesove iz Bergama?" A ja uvijek
pomislim: da, upravo tako, i one iz Lampeduse, i njih sam vidio.
To je bila, jeste ova priča, i relativno brzo sam shvatio u svojim programima da da se bavimo cenzurom, a cenzura postoji
samo u totalitarnim situacijama, i kao što sada znamo, gotovo sva temeljna prava su suspendovana u pandemiji epidemijskih
razmjera ovim trikom da se to učini putem zarazne bolesti, tj. Osnovni zakon je otet Zakonom o zaštiti od zaraznih bolesti.
I tada smo razmišljali o tome kako bismo mogli nastaviti sastajati se, kako bismo mogli postupiti, i tada smo osnovali
ove stranke. Prvo "Resistance 2020", a kasnije "WIR2020".
I tako sam tada bio tamo s Ralfom Ludwigom na intervjuu za Südwestfunk, SWR, koji je poslao filmsku ekipu, i unaprijed
smo dobili poziv da postavimo kameru i snimimo naš intervju.
Ljudi koji dolaze ovdje dobili su upute da vas prikazuju kao naciste.
Vrlo pazi šta govoriš. Možeš vjerovati kameramanu. On je, da tako kažem, jedan od nas, ali ne i ostali.
Kamerman nosi ovo i ono i tako dalje i tako dalje. Bili smo dobro informisani.
A ako kaže da to ne dozvoljavaju, tvoje je pravo da insistiraš da snimiš ovaj video.
On je zaista pokušao da nas ispituje skoro dva sata, što nije uspjelo jer smo bili uvjereni da nam
podmeće stvari i pokušava izvući odgovore od nas.
Ali Ralf Ludwig i ja smo se, mislim, tada prilično dobro snašli u našim sobama za vježbanje.
A pošto smo imali kompletan video... i također smo im rekli: slušajte, prijatelji, ako na bilo koji
način falsificirate ovaj video, odmah ćemo objaviti naš.
Da, vrlo dobro.
Tada smo snimili cijeli video na traku – i da
… Ali Bodo, da te nakratko vratim na medije i njihovu perspektivu.
Ako sada kažete da su se i tamo očito koristili uvjeti okvirisanja, baš kao i
ovdje, potpuno ste bili pogrešno predstavljeni.
Ovo je izrečeno prilično otvoreno; nema relativizirajućeg izvještavanja.
A ovdje je neko, filmska ekipa, poslan da te ocrni kao nacistu. Dakle, da te namjerno prikaže u lošem svjetlu.
Ovo znači da se ovdje zaista radi o medijskim profesionalcima.
Da li slijede neku agendu? Jesu li još uvijek nezavisni? Šta se tamo dešava?
Postoji li samo jedan urednik koji je trenutno ljut?
Rekao si ranije da medije kontrolira šačica ljudi.
Šta se tamo dešava? Ko to kontroliše? Da li to rade iz svoje inicijative?
Ili kakav je tvoj dojam o tome kako će cijela stvar uzletjeti?
To je mnogo jednostavnije od toga. Vrlo malo novina još uvijek ima prave reportere koji rade istraživanja;
umjesto toga, novine u suštini pretplaćuju se na saopćenja za javnost agencija dpa, Reuters i AP.
I tamo oni u suštini mogu preuzeti članke i koristiti ih za popunjavanje svojih dnevnih
novina, a da pritom sami ne moraju ništa istraživati.
Ako nešto objave Reuters ili dpa, smatra se da je dobro istraženo, čak i za lokalne novine u Buxtehudeu.
A onda ih možete jednostavno preuzeti. Zato vam zapravo treba kontrolirati samo ove tri novinske agencije.
I to je u suštini jedna porodica – porodica Soros.
Oni zapravo posjeduju sve odjele za štampu i mogu jednostavno diktirati javno mnijenje preko njih.
Možete odlučiti šta ide u štampu jer ste vi taj koji zapravo piše članke.
I dok smo uvijek na oprezu od lažnih vijesti, u svakodnevnom životu to nije slučaj.
Njemačka novinska agencija: "Vjerujte kvalitetnim medijima!" – i na to smo se navikli.
Navikli smo gledati večernje vijesti ili emisije o aktuelnim događajima ili slično kako bismo ostali informisani.
A onda postoje dobri novinski listovi poput FAZ-a i sličnih publikacija.
I to su trikovi koji su korišteni. Scenarij je u potpunosti napisan.
Cijela ova stvar koja se ovdje radi je očigledno agenda s ciljem Novog svjetskog poretka, Velikog
resetiranja, Agende 2030, nazovite je kako hoćete.
Svi su oni u suštini isti scenariji, ili Kluba Rim ili slični. Sve se te stvari stalno ponavljaju.
I čekao se trenutak kada bi se moglo nešto pokrenuti.
I to možete vidjeti posebno u činjenici da je ova pandemijska vježba, koja je provedena 2019. godine, tj. neposredno prije nego
što je započela stvarna navodna pandemija COVID-19, ovaj Event 201, koji je također fantastično
dokumentiran u filmovima, u potpunosti dostupna.
Još uvijek možete preuzeti sve. To je potpuni skript.
Ono na čemu se ovdje radi je scenarij.
A onda bi 200 ljudi, koji dolaze iz različitih ekonomskih regija, trebali voditi sudbinu svijeta i odlučivati o svemu.
Igra nije nova, samo je ponovo izdana i gotovo neprekidno se održava još od Kluba Rim. Bilderbergers, znate kako to ide.
Mislim, Kla.TV je napravio mnogo, mnogo, mnogo sjajnih programa o ovome, gdje to možete pogledati. Zapravo, ovdje postoji agenda.
Tako je val prehlada bio otet.
U tom pogledu idem čak i dalje od svojih kolega.
Dakle, teorija laboratorija se može sigurno odbaciti.
Teorija o laboratoriju bila je plan B koji je razvijen od samog početka, jer bi u nekom trenutku stvari postale nesigurne, jer
bi se, s biološkim oružjem, moglo reći da su vlada, kancelar i gospodin Biden i svi oni te informacije dobili od tajnih službi.
I ovo, naravno, opravdava drakonske mjere za zaštitu stanovništva od biološkog oružja.
Zaboravi. Stvar je u gripi. Bila je to gripa, uvijek je bila gripa, jer gripa je nestala.
Posebno jer su koronavirusi došli u pogrešno vrijeme.
To znači da se koronavirusi zapravo šire u nešto drugačije doba godine nego gripa. A to je bio gripa.
Dakle, ono što smo ovdje vidjeli bila je obična gripa, koja je zatim jednostavno nestala i nazvana je koronavirusom.
Samo što nikada niko nije identificirao koronaviruse tokom starih epidemija gripe.
Ili šta hoćeš reći, niko? Možda je Fauci to uradio, nemam pojma.
I zato je bilo – znaš šta, hajde da se ne fokusiramo na viruse gripe, hajde da uzmemo koronaviruse i nastavimo celu stvar.
Ali je cijela stvar od samog početka bila državni udar.
Ono što je ovdje učinjeno bio je planirani državni udar putem Zakona o zaštiti od infekcija, jer je
to bio jedini način da se potkopa Osnovni zakon.
To je bio briljantan trik koji je ovdje izveden. I moram reći, skidam im kapu!
Ono što ste stvorili je sjajna simulacijska igra.
Da, upravo si spomenuo simulacijsku igru. Misliš na onu koja se odigrala 2019. godine, nedugo prije.
Dakle, cijeli scenarij, koji je odigran jednom, također je uključivao WEF i slično.
Bio je tu i medijski aspekt – kako bi o tome izvještavali?
To su sjajno radili tokom pandemije koronavirusa, uključujući cenzuru i klevetanje stručnjaka.
Ali za nas je, naravno, ovo također divan predložak za sve buduće krize.
Gdje god da pogledamo, koronavirus se sada pretvara u rat, a obavezno cijepljenje se sada pretvara u obavezni vojni rok.
Uvijek je negdje sličan program.
Dakle, kažeš da cijela stvar slijedi određenu agendu.
Koji bi mogao biti veći cilj iza ovoga?
Mislim da je prosječnom gledatelju to teško razumjeti. Zašto bi itko učinio tako nešto?
Koji bi mogao biti cilj iza sve ove ludosti koju ste ovdje tako dobro saželi?
Možeš kontrolirati ljude strahom, bez obzira na to šta želiš postići.
A onda postoji poznati princip podjele i vladanja.
To znači da jednostavno dijelite ljude na različite regije.
Bilo da sada plašite djecu klimatskim promjenama i navodite ih da misle kako su odrasli previše glupi da to
razumiju, i da se svijet sada praktično pretvara u paklenu noćnu moru ili nešto slično tome.
Stariji ljudi, rekao bih Udo Lindenberg, pripadaju rizičnoj grupi.
To znači da će pristati na to. Budući da se boje i pripadaju grupi visokog rizika, vjeruju da sada moraju zaboraviti
svoj rockerski stil života i sve što su ranije radili.
To znači da od samog početka stvarate nekoliko bojišta – dakle, sada smo u ratu – na kojima se možete
rasporediti kako biste ljude održali u stanju straha.
Nije važno kako održavate ljude u strahu.
Bilo da sada držite ljude u strahu pomoću nekih naoružanih nožem nasilnika koje ste doveli – na kraju ste postigli ono što je,
da se vratimo poznatom gospodinu Hegelu, hegelovska dialektika.
Stvaraš problem za koji već imaš rješenje.
Dakle, već imate rješenje za sve ove probleme.
I na kraju, ljudi su zahvalni što se u suštini mogu sami pomoći.
Već su se nadali tome s Corona. To je potpuno pošlo po zlu.
Dakle, u tom smislu, bili smo zapravo toliko uspješni s našim besplatnim medijima da je njihov stvarni cilj, a to je bio da
natjeraju ljude da pristanu na redovno primanje cjepiva, ostanu kod kuće i više ne izlaze i ne
rade, ne znam šta... Oni su bili sretni da to učine.
Mislili su da će ljude zatvoriti na godinu dana, kao u Australiji ili na Novom Zelandu, na primjer.
I mislili su da to mogu raditi svugdje, jer spasilačka vakcina još nije bila dostupna.
I na kraju bi svi ljubili njihove noge što su sada smislili ovu vakcinu.
Naravno, moraš se vakcinisati iznova i iznova i iznova ...
Ali naravno da imaju planove B, C, D. Ne planiraš tako nešto.
I oni su to radili dugo vremena, kako biste uopće mogli implementirati ovaj
sistem, njihovu ideju novog svjetskog poretka.
I zaista, ono čemu svjedočimo je šahovska partija između dva glavna igrača, Rockefellera i Rothschilda, koji u konačnici
povlače konce iza ovih događaja, jer je čitav medijski sektor, farmaceutski sektor i slični entiteti pod kontrolom porodice
Rockefeller, a štetu koju to izaziva, odnosno potrebu da se ona pokrije kreditima i sličnim
instrumentima i finansiranjem, kontrolira kompanija Rothschild.
To znači da uvijek možete vidjeti koji od ta dva trenutno vodi.
Posljednjih godina, pa čak i decenija, bili su to Rotšildi, a sada Rockefeller želi preuzeti
predsjedničku poziciju u ovoj šahovskoj igri koju ovdje igraju.
Zvuči apsurdno i također je vrlo teško razumjeti ako ne pogledate ta pitanja malo pažljivije.
Ali zapravo, Događaj 201 je posebno zanimljiv za vidjeti jer su oni koji su bili uključeni u njega, naime Univerzitet Johns
Hopkins i Univerzitet Rockefeller, gdje je počeo provoditi svoj program, gdje je također demonizirao svu prirodnu medicinu,
gotovo sve ljude koji su koristili prirodne metode liječenja ili dodatke prehrani ili slično da bi vrlo uspješno liječili bolesti,
bili su demonizirani, progonjeni, zatvarani, izgubili su licence – nisam znao ništa od toga do 2020. godine, ali
onda odjednom imate više vremena da se pobrinete za stvari.
Nevjerovatno, uradio si to, i ti, stručnjak za obmanu, koristiš obmanu da prevariš ljude – rekao bih ti si profesionalac kad je
riječ o strahu, o gubitku kontrole. Koji bi bio tvoj savjet sada, možda i gledateljima koji nas gledaju, koji
je tvoj lijek za to? Imaš li kakav medicinski savjet?
Da, dakle, ono što trebate pokušati uraditi s djecom u vezi s utjecajem TikToka i svih ovih videozapisa jeste da ih udaljite od
pravih informacija, što znači da ljudi zaboravljaju kako sami istraživati, oslanjaju se na neke stručnjake, ovdje na
zdravstvenog stručnjaka, i vjeruju samo ovom stručnjaku, a ne onom drugom, i to znači da ako se sami obrazujete, ako sami
istražujete, onda dolazite do vlastitih zaključaka, a ti zaključci su ono što vas na kraju oslobađa od straha. Drugim
riječima, što više razumijete kako igra funkcioniše, to manje možete biti šokirani, jer kada se sutra pojavi sljedeća stvar,
ljudi poput vas i mene će sigurno pomisliti: 'O, ne, opet to.'
To smo već imali tu i tamo. To znači da se scenariji ponavljaju, ali naravno da ovdje imamo prednost u znanju, i moja je nada da
ćemo radom koji oboje obavljamo, tj. Kla.TV, porodicom Sasek, vama, moje, možete besplatno gledati sve videozapise, iako imam
modele pretplate i slično. Možete pristupiti svim videozapisima, možete ih distribuirati, možete ih
uređivati, ne polažem nikakva autorska prava na njih.
Dakle, svako može raditi šta god hoće s mojim videima. Slično je i kod vas.
To zapravo znači da bih volio da neki mladi ljudi slučajno naiđu na jednu od mojih emisija, na primjer – ono što
stari čovjek govori je prilično zanimljivo. Poslušajmo.
Ako je to jedno, onda je to jedno, i uvijek je jedno, kao što možete vidjeti iz reakcija u chatu, gdje
ljudi pitaju gdje to mogu gledati, gdje mogu pronaći ovaj video, gdje mogu pronaći slične.
Dakle, da bi se pobudila znatiželja, da bi ljudi počeli preispitivati sebe, i to je poznati Dunning-Krugerov efekt, gdje
ljudi koji su zapravo dovoljno pametni ne vjeruju sebi, a oni koji su uvijek u prvom planu i kažu:
"da, ali lijesovi iz Bergama", ne preispituju se.
Dakle, trebaš imati ljude koji preispituju sebe, jer tek kada ih natjerate da si postavljaju pitanja, napredovat će.
I ja to pokušavam, trudim se da i ljudi mene dovedu u pitanje.
Nema sumnje u to, sigurno pravim greške, nema sumnje u to.
Kad shvatim da sam pogriješio, pokušam to ispraviti i kažem: "Tamo sam pogriješio."
Ali to je ono što je uzbudljivo, i to je također jedna od mojih najvažnijih izjava, koju ponavljam iznova i iznova.
Suština nauke je da neprestano dovodi u pitanje ono što se smatra sigurnim.
To bi trebalo važiti za novinarstvo, kao i za život.
Dakle, suština života je stalno preispitivati ono što smatramo istinom.
Dakle, stvari u koje sam vjerovao kao dijete danas više nisu istinite za mene.
Već sam ti to rekao, ali mi je djed rekao da, ako želim uloviti zeca, trebam posuti so sol na njegov rep.
Onda bi se zaledio i ja bih ga mogao uhvatiti.
A kao dijete, uvijek sam trčao za zecima sa posudom za sol jer sam htio posuti sol na njihove repove.
U nekom trenutku trebaš preispitati ono što smatraš istinom i shvatiti da to, ne, ne funkcioniše.
Moj otac mi je rekao da Mercedesovi automobili imaju ugrađeno pravo prolaza – i povjerovao sam mu.
Dakle, u tom pogledu je potpuno isto.
Čak i kao odrasla osoba, moraš doći do tačke kada ćeš dovesti u pitanje ono što smatraš sigurnim, bez obzira na to šta je to.
Vrlo dobro – mudre riječi, mogu potvrditi, vidim to na isti način!
To znači, da rezimiramo, mi se također u određenoj mjeri oslanjamo na odgovorne građane koji ne sjede skrštenih ruku i ne
čekaju da se problem riješi. Umjesto toga, trebamo odgovorne građane koji sami istražuju, koji
preispituju stvari, koji traže ono što je, recimo, istina.
Vjerujem da svi mi negdje u sebi imamo dovoljno intuicije da ovo slijedimo.
Nekako su i mnogi drugi uspjeli.
Moje pitanje, ili bolje rečeno, zanimljiva tačka koju treba ukratko iznijeti i podsjetiti sve na nju: WEF je proglasio 2024.
godinu kao glavni cilj za 2024. – Ursula von der Leyen je u svom uvodnom govoru rekla da to nisu klimatske
promjene, nisu ratovi, nisu ovo ili ono, već dezinformacije!
To znači, Bodo, možda to možemo sažeti ovako: do određene mjere taj strah je već pao na one koji su odgovorni – mislim na
WEF, gdje si ranije spomenuo simulacijske igre u kojima su bili intenzivno uključeni – i do određene mjere i na njih.
Čini se da si toliko uplašen da dezinformacije, koje su u stvarnosti samo drugačije
mišljenje, vidiš kao najveći problem, zar ne?
Istina je, i Angela Merkel je jednom rekla nešto slično, da je stanje bolje u drugim zemljama gdje nema stalnih
protesta zbog koronavirusa ili demonstracija protiv karantina.
Pa, naravno, to primjećujete. Naravno, oni se boje ljudi poput Joea Rogana u Americi, ili Alexa Jonesa, ili drugih,
ili Kena Jebsena ovdje, koji je bio, recimo, lokalni heroj.
I to je također vrlo jasan primjer kako su ljudi bili otpuštani, kako su im kanali jednostavno uklonjeni, kako
su im porodice bile prijetile i tako dalje i tako dalje.
Ovo su sve stvari kod kojih moraš reći: dobro, toliko nas se boje da se potrude iskopati članke ili nešto pretražiti, a
zatim nekako uzmu nešto od Schiffmanna i objave u nekom listu.
Još uvijek se redovno pojavljujem u novinama, a onda dr. Schiffmann, jedna od vodećih figura u pokretu koronavirusa ili
pokretu lateralnog razmišljanja, kaže ble, ble, ble – nikada nisam bio dio toga, ali drago mi je što lateralno razmišljanje i
Michael Ballweg postoje kao imena po kojima je sve to nazvano.
Barem sam ja bio takav, ali inače smo uvijek radili po svome, i to je također problem jer smo pristrasni.
Dakle, kad razmisliš koliko dugo se znamo, nije dugo, znamo se tek od tvoje pjesme Power.
To mi je zaista odjeknulo, i tako smo stupili u kontakt i vidjeli da su svi oni usamljeni ratnici, što je očito izuzetno teško.
Ako sada imate grupu ili imate samo jedan kanal, nevjerovatno je loše to izravnati.
Ali imamo ih toliko: Legitim CH, Report24, Kla.TV, Klardenken, sve moguće stvari; imamo toliko ljudi, a sve je više i više
nezavisnih reporterâ, podcastera, vlogera, što je noćna mora za te ljude jer smo praktično preuzeli medijski suverenitet.
Hvala i Elonu Musku – i dalje mu se ne protivim.
Ono što on ovdje radi s X nije plaćena opozicija, jer time šteti moćnima više nego što bi im ikada mogao koristiti.
A ono što trenutno radimo na X-u, na primjer moji trenutni programi, uglavnom se gleda na
X-u, a sjajna stvar je što su to novi korisnici.
To su ljudi koji zapravo prije nisu pogledali i pitaju se: kakva je to osoba?
Da, i onda je slušaju, i možda je to zanimljiva tema, pa ostanu uz to, ili je možda samo dobra muzika koja svira u mojoj emisiji.
Samo moraš nadmudriti sistem u njegovoj vlastitoj igri.
To znači da, ako je glavna oružje sistema štampa – a tako je i slučaj – to znači da je najvažniji propagandni alat oduvijek bio
medij, koji je nešto širio, bilo da je to bio gradski glasnik u prošlosti ili ministar propagande u Trećem rajhu ili, ne znam,
"Aktuelle Kamera" u DDR-u ili šta god. to znači da je štampa oduvijek bila bič nacije, i ako mi sada sami
zamijenimo štampu i postavimo ovdje gomilu piratskih stanica, onda je to pravi problem.
Da, to je tačno, iz svih dijelova svijeta, već možete vidjeti to iz raznih zemalja.
Upravo ste to sami spomenuli – sada ponovo za gledaoce – nakon cijele ove priče, napustili ste Njemačku, zar ne?
Da, ali priča iza toga je da smo bili na odmoru i zaglavili smo tamo.
Dakle, nismo željeli napustiti Njemačku.
Imali smo pretres kuće u praksi, drugi put, i to baš tokom karnevalskih praznika u Baden-Württembergu – oni to tamo
imaju – i onda smo rekli: ajde, moramo sada otići odavde.
Jer svaki put kad bi se auto ponovo zaustavio, pomislila si: "Evo ih opet", a onda smo s porodicom
otputovali na Zanzibar, samo na sedmicu, stvarno.
A nakon sedmice smo željeli da se vratimo, a onda smo dobili poruku iz škole da će, kad se
vratimo, školovanje kod kuće biti nastavljeno.
Pa sam rekao da se neću vraćati na kućno školovanje.
Ne mogu pohađati praktičnu obuku. Neću se vraćati na kućno školovanje.
I onda se jedna sedmica pretvorila u devet sedmica, i u nekom trenutku smo željeli da se vratimo.
I onda smo rekli: hajde da još jednom pogledamo kopno, područje oko Arushe.
I onda smo shvatili da je klima mnogo ljepša.
Onda smo zapravo pogledali međunarodne škole za prijatelja koji je razmišljao da tamo ide.
I bila je međunarodna škola u koju je moja kćerka išla na probnu sedmicu jer je to željela.
Nakon ove sedmice naša kćerka nam je rekla: "Bez obzira šta se desi u Njemačkoj, čak i ako se stvari
vrate u normalu, želim ovdje završiti školovanje."
Kako lijepo. Oh, to je sjajno.
Da, to sam kasnije shvatio. U početku sam stvarno mislio da je ona entuzijastična za školu.
Ne, bila je toliko traumatizirana ovom školom, Wilhelmi Grammar School u Sinsheimu, da je praktično uvijek bila držana odvojeno.
Svako jutro su je odvodili sa strane i govorili joj da njeni roditelji nisu pravi doktori i sve takve stvari.
Dakle, bila je izložena psihološkom teroru, a zapravo se radilo o strahu da će se morati vratiti na taj čas, tim nastavnicima.
Nismo to tada razumjeli, ali smo pomislili: u redu, šta sad da radimo? Imamo ovdje dijete koje je traumatizirano.
Situacija u Njemačkoj je sve više bila sve gora zbog brisova, maski, socijalne distance i besmislica, pa smo
onda rekli: u redu, mi ćemo jednostavno ostati ovdje.
Ponovo smo bili tamo u junu 2021. na nekoliko sedmica.
A onda smo željeli uzeti sabatikalno odsustvo, pa smo pitali nadležno ministarstvo obrazovanja možemo li djecu izuzeti
iz škole na godinu dana da bismo se vratili, ali su rekli ne.
Rekli su da djeca moraju ići u školu, pa smo pitali advokata o pravima u vezi sa školom.
I rekao je da vam je ostala samo jedna opcija, a to je da povučete djecu iz škole, tj. da ih odjavite u Njemačkoj, jer
tada djeca više neće biti obavezna pohađati školu u Njemačkoj.
Djeca su bila u školi, bila su u Tanzaniji.
Ali, kao što sam rekao, njemačke školske vlasti su nas htjele prisiliti da djecu pošaljemo natrag u školu tamo,
čak su nas i kaznile i sve te gluposti, i to se dogodilo.
Zahvaljujem vam od dna srca na ovom otvorenom i iskrenom uvidu u vaš život, u sve što se dogodilo prije Korone, kako
se to razvijalo kroz medije, ali i kroz vladine odmazde, te kako se cijela situacija razvijala za vas.
Mislim da je važno da gledaoci u nekoj mjeri razumiju šta se ovdje u Njemačkoj dešava, gdje političari stalno viču da nam
treba više kvalifikovanih radnika i čine sve što mogu da dovedu ljude u zemlju, što stvarne kvalifikovane radnike
ovdje dovodi na rub ludila – gotovo da biste mogli reći.
Kada djeca imaju teškoće u školi, pretresanje vaše kuće je nešto što ne želite da se dogodi; to je traumatično.
Dragi gledaoci, samo vas podsjećamo: kao što smo upravo čuli od dr. Bodo Schiffmanna, moguće je da se odgovorni sada osjećaju
određenu dozu straha jer im neke stvari izmiču kontroli.
Mislim, Bodo, trebali bismo pozvati ljude da budu odgovorni, da sami počnu istraživati, da stvarno preispituju stvari i pokušaju
zainteresovati što više ljudi za ovo. Možemo li se na to složiti?
Da, možemo se složiti oko toga, a možemo i otići korak dalje, što bi moglo olakšati svima
koji gledaju, a još nisu uvjereni, da započnu.
Trebalo bi preispitati korisnost pravila koja su nam nametnuta 2020. godine.
Najbolji primjer je kada uđete u pub, morate nositi masku, ali ako sjednete za stol s deset ljudi, sjedeći
direktno nasuprot njima, možete mirno jesti s njima.
Ako se potom ustanete i trebate ići u toalet, morate nositi masku.
Ili noćni policijski sat, ali nema problema putovati na posao javnim prijevozom s 35 miliona ljudi svaki dan.
Ovo su jednostavno stvari koje su izuzetno zanimljive.
I zabrana alkohola noću – ne kažem da je sjajno piti svake večeri, ali to uopće nema smisla.
Dakle, očigledno, ako noću pijete alkohol, virus postaje jači. Noću, kad nema nikoga u blizini.
Dakle, sva ta potpuno apsurdna pravila, gdje ste uvijek imali osjećaj da neko sjedi i zabavlja se i kaže: "U redu, sljedeće ćemo
im reći da stave kantu na glavu i vidimo hoće li to učiniti."
To je polazna tačka za razmišljanje o tome zašto bi neko postavio tako potpuno apsurdna pravila, a onda kad
pogledate stare snimke Christiana Drostena koji kaže: "Da li da nosim masku?" Ne, maska ne služi ničemu.
Dakle, možemo ponovo razgovarati o podacima odvojeno, ali je tada rekao da su podaci bili vrlo loši.
Ovo su jednostavno stvari koje vam pomažu da počnete.
Možda je vrijeme da ponovo poslušaš svoje unutrašnje dijete. Drugim riječima, da
jednostavno budeš znatiželjan i pitaš: "Zašto?"
Zašto je virus aktivan samo u određenim dijelovima dana? Zašto virus zna šta je 1,5
metara? Zašto virus nije zarazan dok sjedite?
Vidjeli smo to tokom demonstracija. Moraš to shvatiti.
Bili smo na autobusnoj turi, putovali smo po cijeloj Njemačkoj, i bilo je tako da demonstranti
koji su sjedili na tlu nisu morali nositi maske.
A oni koji su se ispovjedili... Moraš dovesti u pitanje nešto takvo.
Jednostavno moraš. Upravo to je stvar, stvarno moraš pitati, ako uopće nemaš nikakvih podataka, ili
također, zašto nisi stalno čuo sirene hitne pomoći?
Zašto na ulici nije bilo leševa?
Nije slučaj, kako je rekao austrijski kancelar Kurz, da će prije ili kasnije svako poznavati
nekoga ko je umro s koronavirusom ili od koronavirusa.
Nije se dogodilo. Sada možeš pogledati unazad.
I kad pogledaš unazad i vidiš sve podatke i nove studije koje svakodnevno izlaze, moraš reći da je cijela stvar bila prevara.
Zašto su nam lagali? To me je najviše iznerviralo.
Ne volim da mi lažu. Da li ti voliš da ti lažu?
To je jedna od stvari koje najviše mrzim.
Dakle, neko mi je očigledno lagao, a onda ste stalno vidjeli fotografije političara kako stoje zajedno na samitu G7.
Napravljena je fotografija, svi nose maske, a zatim odmah skinu maske i razgovaraju bez održavanja socijalne distance.
I vidjeli smo mnogo ovakvih stvari.
A onda vidiš da se ni sami političari ne pridržavaju toga.
Ali zašto onda građani moraju da se pridržavaju toga i čak plaćaju kazne?
I sve je to bilo moguće samo zahvaljujući ogromnom pritisku koji je štampa iznova vršila i napadima na ljude koji su se izložili,
jer je to, naravno, bilo opasno za ovu naraciju, za ovu priču.
Svojim prvim videima dosegao sam milione ljudi, ali je to brzo ograničeno.
A danas naučnici kažu da bi, da nismo bili obuzdani, mnogi životi bili spašeni.
Da, tačno. Danas se koriste potpuno drugačije taktike.
Rekao bih da s shadowbanom trenutno doživljavamo cenzuru u svim smjerovima, koja se jednostavno provodi.
To je znak da se čini da nešto kod nas funkcioniše.
I s tvoje strane, Bodo, dao si vrijedan doprinos krizi od samog početka.
Kao liječnik, kao doktor, kao neko ko je imao mnogo toga da izgubi, otišao si tamo – tako ja to vidim – i zaista
stavio sve na kocku. I trebamo više takvih doktora, zar ne?
Hvala vam puno, ali to nisam znao. Još jednom, ovo mi je zaista važno.
Potpuno mi je neshvatljivo da, kao doktor, ako izraziš svoje mišljenje, čak i ako je pogrešno,
možeš riskirati gubitak egzistencije u nekoj zemlji.
Nikada ne bih zamislio da nekome mogu ukinuti prostorije za praksu ili nešto slično zbog pogrešnog mišljenja.
Posebno ako ste ugledni doktor koji se ne mora svakih pet minuta baviti tužbama zbog medicinskih grešaka.
Ali si krenuo tim putem i mogao si na nekom trenutku shvatiti da stvari postaju sve tješnje.
Dakle, povlačenje – uzimam nazad sve što sam rekao. Ti nisi.
Krenuli ste pravo naprijed, i čak sada iz inostranstva, uz veliki doseg, pojašnjavate.
Pomažete ljudima da postignu ovu zrelost, da slušaju svoje unutrašnje dijete.
Stvarno mi se svidjela slika koju si ranije koristio.
Željeli bismo vam se od srca zahvaliti na ovom intervjuu i na vremenu koje ste nam posvetili.
Šaljemo ti puno snage i sve što ti treba u Afriku. I ostaćemo u kontaktu.
Također bih želio zahvaliti svojoj supruzi i porodici u ovom kontekstu, jer bih stao nakon videa "Corona 12".
I ona je rekla: ne prestaješ, nego nastavljaj dalje. I, usput, bilo je otprilike isto i s Danijelom Gansersom.
Njegova supruga mu je također rekla: "Ne, ostaješ uz to, čak i ako nam to slomi vratove."
I u tom pogledu, ponekad zaista postoji snažna žena iza muškarca.
Mogu isto reći i za sebe, da. Hvala ti puno, dragi Bodo. Srdačan pozdrav.
Hvala ti, Mathias. Hvala ti, Kla.TV. Hvala ti, porodice Sasek.