Nakon odobrenja paketa duga od strane Saveznog vijeća 21. marta 2025. godine, otvoren je put za najveće
izdanje duga u historiji Savezne Republike Njemačke.
Glavni mediji su izvijestili da bi to iznosilo oko jednog biliona eura novog duga.
Međutim, kako pokazuju trenutne kalkulacije u vezi s dogovorom između CDU/CSU i SPD-a s Zelenima,
novi planinski dug mogao bi se pokazati mnogo većim.
Ekonomist Wolf Heinrich Reuter, koji je bio glavni ekonomist u Saveznom ministarstvu finansija sve dok se
koalicija nije raspala, stoga očekuje novi dug od "najmanje 1,8 biliona eura" u narednih deset godina.
S obzirom na ovu ogromnu sumu, nekoliko vodećih ekonomista, pa čak i Savezni revizorski ured, uzbunjivali su i
izdavali hitna upozorenja o negativnim posljedicama paketa duga.
Međutim, njihova upozorenja su više-manje ostala neprimećena u izvještavanju glavnih medija, a samo je usput spomenuto
koji su vrhunski ekonomisti podigli glas upozoravajući.
Ovo su, na primjer, ● Lars Feld: profesor ekonomske politike na Univerzitetu u Freiburgu i bivši
predsjednik Njemačkog vijeća ekonomskih stručnjaka
● Veronika Grimm: ekonomistica, profesorica na Tehničkom univerzitetu u Nirnbergu i
članica Njemačkog vijeća ekonomskih stručnjaka
● Volker Wieland: direktor Instituta za monetarnu i finansijsku stabilnost (IMFS) na Univerzitetu Goethe u
Frankfurtu i bivši član Njemačkog vijeća ekonomskih stručnjaka
● Justus Haucap: dekan na Univerzitetu Heinrich Heine u Düsseldorfu i bivši predsjednik Komisije za monopole
● Christoph M. Schmidt, predsjednik Leibnizovog instituta za ekonomska istraživanja
Svi ovi vodeći ekonomisti se boje da će paket duga potaknuti inflaciju i uzrokovati
značajan gubitak blagostanja njemačkog stanovništva.
Ovo bi čak moglo ugroziti evropsku finansijsku stabilnost i izazvati ponovno izbijanje krize eura.
U ovom kontekstu, renomirani ekonomist, konsultant za menadžment i autor dr Markus Krall također to naziva
najvećom pljačkom u historiji Savezne Republike Njemačke.
Pogledajte u nastavku odlomke iz dva intervjua koja je provela renomirana edukatorica i autorica Krissy Rieger s
dr. Krallom i finansijskim stručnjakom Ernstom Wolffom.
Oni pružaju preciznu analizu planova buduće nove savezne vlade pod vodstvom Friedricha
Merza i, prije svega, sažimaju implikacije:
Krissy Rieger: Zdravo svima, danas imamo Markusa Kralla s nama na razgovoru. Hvala vam puno na vašem vremenu.
Markus Krall: Molim, gospođo Rieger. Opet i opet.
Krissy Rieger: Još uvijek prolazimo kroz turbulentna vremena, kao i kad smo zadnji put razgovarali.
A sada su stigli rezultati općih izbora, sve je gotovo. Šta kažeš na to?
Jeste li i vi bili iznenađeni što je Unija ponovo dobila veću podršku, sada kada su
konačni rezultati poznati? Šta mislite o tome?
Markus Krall: Pa, Unija je zapravo funkcionisala mnogo lošije nego što je trebala, s obzirom na
katastrofalne rezultate koalicijske vlade semaforske koalicije.
Da, pa kad ste u opoziciji i blagoslovljeni tako lošom vladom kao što je CDU bila u opoziciji, onda biste
zapravo trebali dobiti negdje između 35 i 40 posto.
U suštini, upravo zbog lošeg nastupa gospodina Merza čak i prije izbora, CDU je, s obzirom
na okolnosti, postigao relativno loš rezultat.
A kad uzmete u obzir da je nakon izbora on u suštini skinuo masku i ne samo prekršio svako predizborno obećanje,
nego ih je i poništio, nije iznenađujuće što je AfD sada samo dva postotna boda iza CDU-a.
Nadam se da će AfD uskoro prestići CDU, kako bi u CDU-u izbila ona znamenita noć dugih noževa i kako bi se ta
stranka riješila svog potpuno neuspjelog predsjednika.
Krissy Rieger: Koje ste slomljeno izborno obećanje smatrali najgorim?
Markus Krall: Pa, to je teško. Zapravo, svaki je bio toliko katastrofalan da je teško znati odakle početi.
Naravno, ono što je najviše naglasio bilo je da želi provoditi zdrave finansijske politike.
Sada je, u roku od četiri sedmice, stekao više duga nego što je cijela Savezna Republika
Njemačka akumulirala od svog osnivanja 1949. godine.
Samo zamisli to. Istina je da nije udvostručila dug, ali Savezna Republika Njemačka tada nije počela s nultim dugom.
Dakle, ono što je tada bilo, razlika između tada i onoga što postoji danas, otprilike odgovara onome što gospodin
Merz sada ponovo radi jednim zamahom svojim paketom duga.
On stoga udvostručuje dug Savezne Republike Njemačke, što će u suštini dovesti zemlju u isti položaj kao Italiju, s
dugom koji premašuje 100 posto bruto nacionalnog proizvoda, što će dovesti do ogromnog pomjeranja privatnih ulaganja.
Privatna investicija se stoga odgađa zbog ovog zahtjeva vlade koji potom stupa na snagu.
Cijela stvar je marš prema socijalizmu.
A drugi veliki, drugi veliki katastrofalni, da, drugi veliki katastrofalni prekršaj obećanja u suštini se odnosi
na migraciju. Ovdje je on odigrao ulogu snažnog čovjeka.
A ono što sada vidimo je da je skočio poput tigra i sletio kao tepih pored kreveta, kao tepih pored kreveta gospođe Esken.
Pa, to je nešto što ponekad moraš sebi dati.
Da, vjerujem da svako jutro, kako da to kažem, osjeća ugodan trnci u prstima na nogama kad hoda preko ovog tepiha pored kreveta.
I treći veliki problem u kojem je također potpuno podbacio je, naravno, čitavo pitanje energije i klime.
Zato što on u suštini nastavlja razorne politike koje je vodio Habeck i koje su odgovorne za deindustrijalizaciju Njemačke.
I sve to zajedno, moram reći, ima nešto od Honeckerovskog socijalizma.
Dakle, to je otprilike ono što biste uradili da ste željeli dovesti do propasti Njemačke.
Krissy Rieger: Moglo bi se reći da je, takoreći, ispunio sva svoja izborna obećanja.
Markus Krall: Da, već je prije bilo pomalo istrošeno, ali sada je stvarno istrošeno, može se reći.
Krissy Rieger: Kada je riječ o dugu, ljudi uvijek kažu da je to važno za ekonomiju.
Da li biste rekli da ovi dugovi trenutno pokreću ekonomiju naprijed i da se to sada mijenja?
Markus Krall: Potpuna je besmislica reći da bi ovaj dug pomogao ekonomiji.
Ovi dugovi pomažu velikim korporacijama, tj. proizvođačima oružja i još nekoliko velikih
korporacija, koje potom neće ulagati u njemačko gospodarstvo.
Pa uzmimo, na primjer, 500 milijardi u izdacima za odbranu koje gospodin Merz želi pokrenuti.
Ko ima koristi od ovoga? Kompanije poput Rheinmetalla.
Međutim, Rheinmetall ne ulaže u Njemačkoj jer su troškovi energije u Njemačkoj za ovu visoko energetski
intenzivnu proizvodnju toliko visoki da im to nije profitabilno.
Trenutno grade nove fabrike za municiju i sve vrste drugih stvari u ostatku Ukrajine. Da. Grade ih u ostatku Ukrajine.
Oni stvaraju malo ekonomsko čudo, ali ne u Njemačkoj. I tako će biti svugdje.
Dakle, ovaj novac će biti potrošen uzalud. Neće na bilo koji način pomoći ekonomiji, čak i ako se jedan ili dva
izvršna direktora već trljaju rukama i misle: "Oh, ovo će za nas biti sjajno. Da, sada ćemo ostvariti dodatnu dobit."
Da, neki će ostvariti nenadane profite, ali mala i srednja preduzeća će, naravno, i dalje
biti potisnuta na štetu velikih korporacija.
Dakle, to je princip. Šta je rekao Mussolini? Fašizam je ujedinjenje države i velikih korporacija.
Evo nas opet. U ekonomskom smislu, to jest.
I ono što ćemo vidjeti, naravno, jest da ovaj program neće pomoći ekonomiji, nego će prouzrokovati široko
rasprostranjenu štetu. Postoji nekoliko razloga za to.
Prvo, tih 1.800 milijardi, što je već sada cifra, pojest će čitavu njemačku ušteđevinu za četiri i po godine.
Dakle, 400 milijardi je 10 posto bruto nacionalnog proizvoda koje Njemačka štedji svake godine.
Dakle, moramo uložiti sve naše uštede u državni dug na četiri i po godine kako ne bismo morali posuđivati novac u inostranstvu.
Naravno, također ćemo se zadužiti u inostranstvu, ali samo da razjasnimo razmjere.
Drugi problem je što se kreditni rejtingi Njemačke spuštaju na italijanski nivo.
I do sada su Italija, Francuska i drugi mogli refinansirati se po razumno niskim troškovima samo
zato što su posudili njemački kreditni rejting.
Kroz garancije i kroz euro i sve mogućnosti transfera koje su iskorištene.
I, naravno, kršeći sva obećanja koja su nam data 1999. godine kada je uveden euro, ali to je druga stvar.
Dakle, sada Njemačka upada u istu kreditnu zamku, a nema nikoga tko bi nam posudio svoju kreditnu sposobnost.
Rezultat će biti rast kamatnih stopa na njemačke obveznice i kredite na međunarodnim tržištima kapitala.
A ove rastuće kamatne stope će istisnuti privatna ulaganja.
Izvođač gradnje kuća koji plaća pet ili šest posto kamate na hipoteku više si to ne može priuštiti, pa neće graditi.
Isto važi i za poduzetnike koji odlučuju hoće li izgraditi tvornicu ili uložiti u softver.
Ova ulaganja više neće biti moguća, a u tehničkom žargonu ekonomije to se naziva 'isključenje'.
Drugim riječima, istiskivanje privatnih ulaganja državnim trošenjem.
I onda, naravno, postoji činjenica da nećemo dobiti ono što ljudi nadaju u zamjenu za 1,8 biliona.
Možete zaboraviti na to, dame i gospodo, da ćete zauzvrat dobiti infrastrukturu ili bilo šta slično.
Samo ću izračunati za tebe. Dakle, prvo oduzmemo 500 milijardi od 1,8 biliona, što ide na naoružanje.
Naoružanje nije investicija, već državna potrošnja, jer tenkovi nisu pogodni za proizvodnju drugih stvari.
Niti dronovi niti patrone ne mogu. Mogu se samo ispaliti.
Da, dakle, sve se svodi na ovo – oni to uvijek nazivaju investicijom – da, moramo
ulagati u našu sigurnost i sve te gluposti.
Da, najbolja investicija u našu sigurnost bila bi traženje dobrih odnosa sa svim našim susjedima.
Ali su onda, u naletu megalomanije kakvu nismo vidjeli još od vremena Adolfa i Vilhelma, potukli se sa svima.
Dakle, ljudi nazivaju kineskog predsjednika diktatorom, ruskog predsjednika također, naravno, i američkog predsjednika,
kojemu su servirali svakakve gluposti u zabludi da nikada neće postati predsjednik. Čak ih ni ne želim sve ovdje nabrajati.
Mi zaista sve zezamo. A onda očigledno moramo, nekako, trošiti novac na sigurnost koji
nikada ne bismo morali trošiti da to nismo uradili.
Dakle, to je državna potrošnja. Ostaje 1,3 biliona.
Od ovih 1,3 biliona, 300 milijardi vjerovatno neće biti usmjereno na investicije, već na troškove za izbjeglice.
Već je najavljeno da će savezne države sada koristiti ovaj fond kako bi nastavile finansirati
migraciju, koja je postala potpuno neizdrživa.
Da, tada će ostati bilion. Od tog biliona, polovina će vjerovatno otići u takozvana klimatska ulaganja, a
druga polovina u stvarna ulaganja u infrastrukturu.
Dame i gospodo, ulaganja u klimu su potpuni gubitak jer, dok 1.000 vjetroturbina ne proizvodi struju kad nema
vjetra, 10.000 vjetroturbina proizvede koliko struje kad puše vjetar? Dakle, to neće funkcionirati.
Dakle, gospodin Habeck ne može ispravno primijeniti pravilo trojke, a očigledno ni gospodin Merz.
Ali kao što sam rekao, ako 1.000 vjetroturbina ne proizvode ništa, onda ni 10.000 neće proizvoditi ništa.
Dakle, množenje nulom znači nula, dame i gospodo.
Dakle, tih 500 milijardi nastavit će se ulagati u rasipne investicije i investicije koje se ne
isplate. Najogromnija pogrešna alokacija ikada.
Sve su to stvari koje ćemo kasnije morati srušiti uz velike troškove, jer se s njima
neće moći ništa učiniti kad ovo ludilo prođe.
Tako ostaje 500 milijardi za stvarna ulaganja u infrastrukturu. Ali država je najgori kupac od svih.
Kada država negdje gradi zgradu, ona uvijek košta dva do tri puta više po kvadratnom metru nego kada to rade privatna lica.
To znači da sve što gradimo—ceste, mostovi, zgrade, bolnice, škole—bez obzira na to šta država gradi, uvijek
košta dvostruko više nego da to rade privatne kompanije.
I rezultat će biti da za ovih 500 milijardi dobijemo samo infrastrukturu vrijednu 250 milijardi.
A ako sada uzmemo u obzir da se ova ogromna potražnja, koju država želi generirati, susreće s dotrajalom građevinskom
industrijom koja se smanjila za pola zbog zakona o grijanju gospodina Habecka, jer je uništio tržište nekretnina i doveo
nevjerovatan broj građevinskih kompanija do bankrota, onda će se ova ogromna potražnja sada susresti s manjim ponudom.
A šta se dešava u takvoj situaciji? Cijene rastu.
To znači da nećemo dobiti infrastrukturu za 250 milijardi, možda ćemo je dobiti za 150 milijardi.
Ali onda imamo 150 milijardi za infrastrukturu, a očigledno je da samo za željeznicu treba 100 milijardi, pa šta nam ostaje?
50 milijardi, dok trošimo 50 milijardi na razvojnu pomoć i 15 milijardi na nevladine
organizacije? Proporcije više nisu ispravne.
Dame i gospodo, nameću vam dug od 1,8 biliona dolara.
Vaša djeca i unuci će ih još dugo plaćati, duže nego Versaj.
A zauzvrat ćete od gospodina Merza dobiti infrastrukturu vrijednu 150 milijardi, ili najviše 200 milijardi. To će se dogoditi.
Toliko o tome da je to "dobro" za ekonomiju. Ovo je najveća pljačka ikada izvršena nad njemačkim narodom.
Krissy Rieger: Tako i ja to vidim. I rekla si da će buduće generacije i dalje plaćati za to. Kakav je plan u tom pogledu?
Uostalom, govori se, vode se rasprave o korištenju ušteđevine građana, možda poreza na bogatstvo. Kako se sve to može vratiti?
Markus Krall: Pa, otplata će biti zanimljivo pitanje. Veliki dio otplate bit će putem inflacije.
To znači da će građani koji su uložili svoj novac u državne obveznice i vrijednosti po nominalnoj vrijednosti, tj.
životno osiguranje, penziono osiguranje, štedni računi itd., ili u gotovini, biti eksproprirani putem inflacije.
A kako će se to dogoditi? Nemoguće je prikupiti toliki iznos novca na tržištu kapitala
bez izazivanja masovnog rasta kamatnih stopa.
Izvini
Dakle, putem posrednika poput BlackRocka, koji će, usput, na ovome zaraditi bogatstvo, ove će obveznice
biti kupljene direktno od Savezne Republike Njemačke.
A onda će ih BlackRock prodati ECB-u. Naravno, uz premiju.
To znači da će BlackRock svaki put pritisnuti dva gumba, naime kupiti i prodati. A zatim će to biti proslijeđeno ECB-u.
A zauzvrat dobijamo profit od milijardu funti, bez rizika, bez ikakvog truda, samo pritiskom na dva gumba.
To će se dogoditi. Zato BlackRock misli da je to tako sjajno.
I zato gospodin Merz, kao bivši izvršni direktor BlackRocka za Evropu i predsjednik Nadzornog
odbora BlackRocka za Evropu, smatra da je to sjajno.
Tako njegov bivši poslodavac Larry Fink već trlja ruke.
Naravno, on je također glavni dioničar u cijeloj industriji oružja.
To jest, oni koji će profitirati od ovog upada.
Tako to izgleda. Pa kome je lojalnost gospodina Merza?
Očigledno ne njemačkom narodu, kojemu je ispričao hrpu laži o tome da je pouzdan finansijski političar.
To će se dogoditi.
A kada BlackRock otkupi ove ogromne količine obveznica i proda ih ECB-u, ECB će ih kupiti svježe isprintanim novcem.
I to će povećati novčanu masu. A ovo povećanje novčane mase ima inflatorni učinak.
A kada ponuda novca lijepo poraste, a novac bude devalviran, tada će tih 1,8 biliona u suštini biti nadoknađeno kroz devalvaciju
polica životnog osiguranja, državnih obveznica i štednih računa.
Stoga se na ovaj način izravno odbija od građana.
Ne postoji besplatan ručak, dame i gospodo.
Država će uvijek morati natjerati svoje građane da plate sve što potroši. Nema načina da se to izbjegne.
Krissy Rieger: Sljedeće porezne debate su pred nama. CDU je zapravo obećala, ili bolje rečeno
Merz je obećao, da će biti više smanjenja poreza.
Ali sada se čini da se ni to neće dogoditi. Kakvo je tvoje mišljenje o tome?
Hoćemo li ikada vidjeti da se porez u Njemačkoj smanjuje, a da se istovremeno ne uvedu deset novih?
Markus Krall: Ne među ovom političkom klasom, to jest. To je također sasvim jasno.
Nije važno koliko im novca daš.
Možete još više povećati poreze. Možete se zadužiti još više. Nikada neće biti dovoljno. Nikada neće biti dovoljno.
Požuda ove političke klase, korupcija ove političke klase, je bezgranična.
Bez obzira koliko im date, njihova pohlepa će samo rasti. To je lako predvidjeti.
Zato ova politička klasa neće donijeti ni smanjenje poreza, ni istinsko olakšanje, ni pojednostavljenje
poreza, ni bilo kakvu reformu. Umjesto toga, bit će povećanje poreza u kombinaciji s većim dugom.
I ljudi će slobodno trošiti novac.
Upravo smo se vratili iz Sirije i ponovo smo ostavili 300 miliona kod genocidnih ubica koji su sada na vlasti tamo.
Dakle, sada koristimo novac od poreza da finansiramo genocid nad alavijama, druzima i hrišćanima.
To je ono što se dešava. To se mora reći vrlo jasno.
Osobno vjerujem da to predstavlja pomaganje i poticanje genocida i kažnjivo je po zakonu.
I da ti ljudi zapravo svi pripadaju na sudu jer podržavaju genocidni režim u njegovim krvavim djelima.
Ali to je sasvim druga stvar.
Troškovi će i dalje biti raskošni.
Svako ko vjeruje da je ovo isključivo zbog želje za trošenjem novca nije upoznat s našom korumpiranom političkom klasom.
Siguran sam da većina naših političara ima račune u Dubaiju ili negdje drugdje, gdje teče provizija. Tamo uplate nekoliko stotina
miliona, a zauzvrat dobiju nekoliko miliona na račun negdje daleko, gdje se ne primjenjuju propisi o
pranju novca i gdje možete raditi šta god želite.
I shodno tome, vjerujem da je ono što naša politička klasa ovdje radi korumpirani plan da opljačka njemački narod.
A u Americi je sada isplivalo da je veliki dio milijardi koje su, na primjer, potekle u
Ukrajinu, vratio se demokratskim političarima.
Stoga je to bila kružna transakcija na štetu trećih strana, odnosno na štetu američkog poreznog obveznika.
Ako je u Njemačkoj drugačije, pojeo bih metlu, i dršku i sve.
Krissy Rieger: Kakvu budućnost, to je sada moje posljednje pitanje, kakvu budućnost očekujete za Njemačku za pet godina?
Markus Krall: Mislim da ćemo za pet godina biti u boljoj budućnosti nego što smo sada.
U međuvremenu ćemo, međutim, doživjeti mega-katastrofu u koju će ovu zemlju dovesti gospodin Merz, jer je odlučan postati
kancelar milošću ljevice, zar ne? To mu je najveći san u životu.
Izvini
I politike koje on sada provodi doslovno će dovesti do katastrofe na svim frontovima.
Na ekonomskom planu, ovo će dovesti do masovne deindustrijalizacije i masovnog odlaska kompanija.
Tek sada to shvaćam dok razgovaram s konzultantima za zapošljavanje koji zapošljavaju menadžere koji su dobili otkaz.
Nedavno sam imao nekoliko razgovora s prijateljima koji rade u ovoj branši, i svi su mi rekli da je u prošlosti, kad su imali
kandidate, bilo je vjerovatnije da će kandidati reći: "Da, želim vidjeti kako se mogu poboljšati
ovdje. Trebam sljedeći korak u svojoj karijeri."
A sada je tako da ljudi traže posao u iščekivanju restrukturiranja, migracija,
zatvaranja, insolventnosti – čitavog spektra, zar ne?
To znači da ćemo na svim frontovima vidjeti kompanije koje ili propadaju ili se sele,
ili smanjuju proizvodnju i otpuštaju osoblje.
Već imamo najvišu stopu nezaposlenosti u posljednjih 10 godina, zar ne?
Nezaposlenost značajno raste i ubrzat će se; stečajevi također rastu već tri i po do četiri
godine, a svake godine se postavljaju novi rekordi.
Zombiji padaju, kao što već dugo govorim, zar ne?
Zombiji padaju, i oni padaju sada, i oni padaju u velikom broju, i da, ova ekonomska kriza
će se pogoršati zbog politika gospodina Merza.
Naravno, ako se podijeli dovoljno novca, bit će nekoliko mjeseci, možda čak i nekoliko kvartala, privremenog prosperiteta.
Međutim, to će biti nadoknađeno i više nego nadoknađeno slomom naše izvozne industrije, prvo zato što više nismo
konkurentni, a drugo zato što će Amerikanci smanjiti svoju državnu potrošnju za tri do pet biliona.
Dakle, DOGE , motorna pila zaista reže u to,
I ovo smanjenje američkih državnih rashoda dovest će do ogromnog, ogromnog smanjenja američke potražnje za uvozom, a
njihova potražnja za uvozom je naša potražnja za izvozom.
I to će također utjecati na Kinu, gdje će američke mjere također izazvati krizu prilagođavanja, a ako se Kina tada također
smanji, više neće biti potražnje iz Kine za našim proizvodima.
To znači da će to kulminirati, svi ovi efekti će se poklopiti u isto vrijeme, i tada će se zemlja suočiti s ekonomskom propašću.
Dakle, na osnovu iskustva, politička klasa koja se suočava s ekonomskom propašću spremna je voditi rat.
Sumnjam da će čak i prije nego što dođe do oružanog sukoba, gospodin Merz iz Rusije isporučiti
ukrajini projektile Taurus, uz odobrenje i odobrenje mete.
U tu svrhu je, da to tako kažem, dovoljno otvorenog uma da ne koristi riječi koje bi se
odmah mogle protumačiti kao uvreda političara.
A ako bi jedna od ovih raketa Taurus pogodila Moskvu ili čak Kremlj, bojim se da bi nam Rusi poslali informacije o kojim
dijelovima Berlina i kojim tvornicama u južnoj Bavarskoj, gdje se proizvodi Taurus, smijemo evakuirati kako
bi ograničili ljudske gubitke uzrokovane protunapadom.
Krissy Rieger: Hajde da odmah prijeđemo na trenutnu temu. Šta misliš o koalicionom sporazumu? Koji dijelovi te zabrinjavaju?
Ernst Wolff: Ono što je zapravo zabrinjavajuće je šira slika. Koalicijski sporazum ima dva glavna fokusa.
Jedno je rearmiranje, a drugo digitalizacija.
I tako, za mene, koalicijski sporazum nije ništa više od bjanko ovlaštenja za BlackRock
da stekne još veću kontrolu nad Njemačkom.
Dakle, moraš imati na umu da su njemačke oružane snage već zaista krenule.
Naručili su borbeni avione F-35. Oni će biti dovršeni ili proizvedeni od strane Lockheed Martina.
Glavni dioničari su BlackRock, Vanguard i State Street.
Zatim su naređeni helikopteri, podmornice.
Gospodin Merz je od tada izjavio da je za isporuku raketa Taurus Ukrajini.
Rakete Taurus proizvode MBDA i Saab.
MBDA je podružnica kompanije Airbus, odnosno BAE Systems.
I, naravno, tu su i najveći dioničari, među kojima je i BlackRock.
Kada je riječ o digitalizaciji, svi znamo da je BlackRock glavni investitor iza svih velikih digitalnih korporacija.
I svi znamo da je gospodin Merz bio predsjednik Nadzornog odbora BlackRock Njemačka u godinama koje
su prethodile 2020. godini, tj. od 2016. do 2020.
Dakle, sve to nije ništa više od poziva BlackRocku da nastavi veliku redistribuciju u Njemačkoj.
Njemački građani će platiti, a BlackRock će profitirati.
Ernst Wolff: Doživjet ćemo najvišu stopu nezaposlenosti ikada, i to će se dogoditi tokom ovog zakonodavnog perioda.
Vidjet ćemo kako cijene nastavljaju vrtoglavo rasti, baš kao i dosad. Posebno u sektoru hrane.
Doživjet ćemo veliku nestabilnost. Trenutno svjedočimo trgovinskim ratovima.
Oni ne promovišu baš stabilnost u međunarodnim ekonomskim poslovima, već naprotiv.
I iznad svega, doživjet ćemo jednu stvar. Doživjet ćemo ogromnu redistribuciju odozdo prema gore.
Samo moram da vas podsjetim da su prošle srijede svjetski milijarderi ostvarili najveći jednodnevni dobitak ikada.
Zarađivali su 303 milijarde prošle srijede.
I to nije zato što su berze porasle toliko visoko, nego zato što su jednog dana toliko pale, a već sljedećeg ponovo porasle.
U današnje vrijeme možete prilično dobro zaraditi i na padu cijena ako imate prave savjetnike i prave
insajderske informacije. I ti ljudi su to očito imali.
Krissy Rieger: Sve je vrlo, vrlo, vrlo intenzivno. I sada mislite, možda je to lična procjena, ali Merz to
kaže vrlo, vrlo jasno: kaže da će sve postati skuplje.
Ernst Wolff: Da, naravno, to se uopće ne može izbjeći.
Dakle, vidjet ćemo pravu poplavu novca.
Dakle, čak i veće nego nakon globalne finansijske krize 2007. i 2008. godine.
A to znači, naravno, da će cijene dramatično porasti.
Dakle, znamo da je ovaj navodni poseban fond sada stavljen u igru.
Dakle, to je sada odobrila i vlada.
To je 500 milijardi novog duga. Naravno, to se nekako mora nadoknaditi u obliku državnih obveznica.
A to znači, naravno, da je mnogo više novca ponovo u opticaju i da se sam novac nastavlja devalvirati.
Dakle, moramo očekivati da će novac u bliskoj budućnosti biti ozbiljno devalviran.
Prema Markus Krallu i Ernstu Wolffu, njemački građani će platiti za politike koje favoriziraju
BlackRock u mjeri koja je možda bez presedana.
Ali ko stoji iza BlackRocka, najvećeg svjetskog upravitelja imovinom s više od 10 biliona funti pod upravljanjem?
Njena klijentela se sastoji od institucija kao što su banke, fondacije, suvereni fondovi i
penzioni fondovi, i prije svega privatni investitori.
Ovo su super-bogati, kao što su Rotschildovi, Rockefellerovi i Warren Buffett.
BlackRock svoj uspon do statusa najvećeg upravitelja imovinom duguje, na primjer, prijenosu imovine od
Rotschildovih u iznosu od oko 2,8 biliona američkih dolara.
Rothschildovi su među vodećim snagama visokog masonstva širom svijeta.
Zanimljivo je da je Larry Fink, osnivač i izvršni direktor BlackRocka, također visokopozicionirani
slobodni zidar i član šest moćnih drevnih loža.
BlackRock se stoga može identificirati kao alat financijske mafije i globalne visoke masonerije.
Kao što je već pokazano u programu "Ova zavjera uništava Njemačku" , Friedrich Merz nije jednostavno sluga ove mafije.
Njegovo članstvo u čitavom nizu izuzetno utjecajnih masonskih organizacija visokog ranga pokazuje da je, baš
kao i visokopozicionirani slobodni zidar Olaf Scholz, on prednji čovjek ovog kriminalnog kartela.
Njegovo učešće na Bilderberg konferenciji 2024. godine čak znači da je on izabrani predstavnik
finansijske mafije visokog masonstva u Njemačkoj.
Zadatak kojim se on sada očito bavi s velikom odlučnošću i na veliku štetu njemačkog stanovništva.
Budući da paket duga služi samo njihovim interesima, mora se također proglasiti još jednim zločinom
ovog kartela, koji pustoši čovječanstvo poput raka.
Osim toga, program "Agenda Velikog resetovanja – ekonomsko uništenje i rat" , objašnjeno je da su Njemačka i EU već skoro
deset godina namjerno ekonomski uništavane politikama kojima upravljaju visokopozicionirani masoni
i da se možda čak vode direktno u rat s Rusijom.
Cilj ovih kriminalaca nije samo pljačka, već i "Veliki reset" koji je proglasio Klaus Schwab, visokopozicionirani
mason i osnivač Svjetskog ekonomskog foruma (WEF).
Ovo, zauzvrat, ima za cilj uspostavljanje novog svjetskog poretka s jednom svjetskom vladom u kojoj
ekonomski snažne i suverene države nemaju mjesta.
Iz ove perspektive, paket duga, sa svojim katastrofalnim posljedicama za Njemačku i finansijsku
stabilnost cijele eurozone, poprima sasvim novu dimenziju.
Očigledno je da Friedrich Merz, u savezništvu sa SPD-om, ne samo da besprijekorno nastavlja razorno djelo prethodne
vlade, nego ga čak i ubrzava do te mjere da dovodi Njemačku do ekonomskog kolapsa i potpunog prezaduženja.
Kao što je dokumentovao zviždač John Perkins , takav razvoj događaja zauzvrat otvara vrata za daljnje racije, pokrećući pravu
spiralu osiromašenja i na kraju dovodeći zemlje pod potpunu kontrolu ovog kriminalnog kartela
ili ih pripremajući za njegov "Veliki reset".
Ali kako i kojim sredstvima se mogu zaustaviti ovi razorni planovi – Donaldom Trumpom, nekim drugim spasiteljem ili
novim političkim strankama? Za kraj, poslušajte Ernsta Wolffa:
Krissy Rieger: A ipak ljudi kažu: pa, imamo Mileija i imamo Trumpa. I koga god još želite staviti na tu listu kao spasioce.
A sada govorimo o tome da to uopće nije slučaj, da ono što rade nije pozitivno za većinu.
Šta biste rekli da je izvor nade za mase?
Ernst Wolff: Da, nosilac nade su same mase. To su sami ljudi.
Svi moraju znati da nema nikoga tko će nas spasiti osim nas samih.
I da bismo se spasili, moramo prvo razumjeti šta se dešava oko nas.
I zato je toliko važno baviti se ovim pitanjima i ne zakopavati glavu u pijesak.
I iznad svega, nemoj samo slijepo slijediti nekog drugog.
Dakle, ljudi koji su trenutno na vlasti, mislim, stvarno ne morate dvaput pogledati.
Ovo su ljudi koji se valjaju u blagostanju.
Dakle, Donald Trump je jedan od sto najbogatijih ljudi na svijetu. Milei također živi život u luksuzu.
Dakle, ljudi stalno obogaćuju svoje prijatelje, svoje ortake .
A očekivati od takvih ljudi da povremeno bace mrvicu na vaš tanjir je, naravno, potpuno pogrešan stav prema životu.
Dakle, mora se reći da je svijet zaista u stanju hitnosti, što je također vrlo, vrlo opasno.
Zato što znamo da se svugdje vode borbe. Također znamo da društvena nejednakost
trenutno eksplodira do nezamislivih razmjera.
Znamo da nam se sprema ogroman val nezaposlenosti.
I moramo se pripremiti za ova vremena.
I niko izvana nam tamo neće moći pomoći; morat ćemo se stopostotno osloniti na sebe.
Krissy Rieger: Upravo tako. A posebno kad uzmete u obzir da sistem funkcioniše na takav način da nas uči da ne postavljamo
pitanja ili, recimo, da postavljamo samo prava pitanja, da ne razmišljamo previše izvan okvira
i, iznad svega, da jednostavno ostanemo pasivni.
I sve to prema motu: hej, on će to uraditi, samo ću sačekati i vidjeti.
A ovo čekanje nas onda tjera da se osjećamo kao da živimo u diktaturi.
A onda se probudiš i pitaš se: kako se to dogodilo? Ne znam, jesam li bio tamo?
Ernst Wolff: Da, problem je u tome što se ova neaktivnost doživljava kao pristajanje od strane drugih.
Dakle, ako ljudi ostanu neaktivni, oni na vlasti jednostavno nastavljaju.
Jean-Claude Juncker iz EU, tadašnji predsjednik Komisije, to je vrlo lijepo rekao.
Rekao je da ćemo ići samo onoliko daleko koliko nam ljudi dozvole.
A kad se ljudi ipak usprave, mi napravimo korak unazad i onda ponovo krenemo dalje.
I dok ljudi ne poduzmu ništa, mi to smatramo prihvatanjem onoga što radimo.
Krissy Rieger: Da, zaista ste to dobro saželi. Hvala vam. I iznad svega, hvala vam na svim informacijama.
Možete polako početi slagati sliku cijele situacije.
I iznad svega, smatram da je to uvijek kao udarac u dupe kad kažeš: "U redu, ovo je
najdalje što idem. Dosta mi je. Ne. Hvala."
Ernst Wolff: Hvala.
Ako vam je ovaj program dao materijala za razmišljanje, nemojte to zadržavati za sebe.
Pomozite proširiti ove činjenice i potaknite druge da razmisle o posljedicama paketa duga.