Poté, co Spolková rada 21. března 2025 schválila dluhový balíček, byla otevřena cesta k největšímu
zadlužení v historii Spolkové republiky Německo.
Média hlavního proudu hovořila o novém dluhu ve výši přibližně jednoho bilionu eur.
Jak však ukazují aktuální propočty dohody CDU/CSU a SPD se Zelenými, nová hora dluhů by mohla být mnohem větší.
Ekonom Wolf Heinrich Reuter, který byl do rozbití "semaforu" hlavním ekonomem německého ministerstva
financí, očekává, že v důsledku toho se v příštích deseti letech zadluží nejméně o 1,8 bilionu eur.
Vzhledem k této obrovské částce celá řada předních ekonomů a dokonce i Spolkový kontrolní úřad bili na poplach a
naléhavě varovali před negativními dopady dluhového balíčku.
Jejich varování však hlavní média víceméně ignorovala a o špičkových ekonomech, kteří se
ozvali s varováním, se zmínila jen okrajově.
Byli to například: ● Lars Feld: profesor hospodářské politiky na univerzitě ve Freiburgu a
bývalý předseda "Rady ekonomických expertů".
● Veronika Grimm: ekonomka, profesorka na Technické univerzitě v Norimberku a členka "Rady ekonomických expertů".
● Volker Wieland: ředitel Institutu pro měnovou a finanční stabilitu (IMFS) na Goetheho univerzitě ve Frankfurtu
nad Mohanem a bývalý člen "Rady ekonomických expertů".
● Justus Haucap: děkan Univerzity Heinricha Heineho v Düsseldorfu a bývalý předseda Komise pro monopoly
● Christoph M. Schmidt, prezident Leibnizova institutu pro hospodářský výzkum
Všichni tito přední ekonomové se obávají, že dluhový balíček podpoří inflaci a povede k
velké ztrátě prosperity německého obyvatelstva.
To by mohlo dokonce ohrozit evropskou finanční stabilitu a způsobit opětovné propuknutí krize eura.
Renomovaný ekonom, poradce v oblasti managementu a spisovatel Dr. Markus Krall v této souvislosti hovoří také o
největší loupeži v dějinách Spolkové republiky Německo.
Níže si můžete prohlédnout úryvky ze dvou rozhovorů, které s doktorem Krall a finančním expertem Ernstem
Wolffem vedla známá pedagožka a spisovatelka Krissy Rieger.
Přesně analyzuje plány budoucí nové spolkové vlády pod vedením Friedricha Merze a především se dostává k jádru důsledků:
Krissy Rieger: Dobrý den, moji milí, dnes je tu s námi Markus Krall. Děkuji vám za váš čas.
Markus Krall: S potěšením, paní Riegerová. Vždy nové.
Krissy Rieger: Dalo by se říct, že od našeho posledního rozhovoru stále procházíme bouřlivými časy.
A nyní jsou známy výsledky federálních voleb a vše je u konce. A co si myslíte vy?
Překvapilo vás také, že se CDU/CSU stala opět populárnější, když už jsou známy konečné výsledky? Co si o tom myslíte?
Markus Krall: No, CDU/CSU si ve skutečnosti vedla mnohem hůře, než by měla, vzhledem ke katastrofálnímu výkonu vlády semaforů.
Ano, pokud máte tak špatnou vládu, jakou byla CDU jako opozice, pak byste měli získat něco mezi 35 a 40 procenty.
V podstatě jen díky špatnému výkonu pana Merze ještě před volbami si CDU vedla vzhledem k okolnostem poměrně špatně.
A když si navíc uvědomíte, že po volbách v podstatě odhodil masku a nejenže porušil všechny předvolební sliby, ale
ještě je změnil v jejich opak, pak není divu, že AfD nyní od CDU dělí pouhé dva procentní body.
A doufám, že AfD brzy předstihne CDU, aby v CDU vypukla pověstná noc dlouhých nožů a tato strana se
zbavila svého opravdu zcela selhávajícího vůdce.
Krissy Rieger: Který předvolební slib se vám porušoval nejhůře?
Markus Krall: To je těžké. Vlastně každý z nich byl tak katastrofální, že ani nevíte, kde začít.
Nejvíce ovšem zdůrazňoval, že chce provádět zdravou finanční politiku.
Během čtyř týdnů se zadlužil více než celá Spolková republika Německo od svého vzniku v roce 1949.
Musíte si to představit. Je pravda, že svůj dluh nezdvojnásobila, ale Spolková
republika Německo tehdy nezačínala s nulovým dluhem.
Takže to, co bylo tehdy, rozdíl mezi tím, co bylo tehdy, a tím, co je tam nyní, zhruba odpovídá tomu, co nyní
pan Merz dělá opět jedním rázem se svým dluhovým balíčkem.
Dluh Spolkové republiky Německo se tak zdvojnásobí, čímž se země grosso modo dostane na italské poměry, tedy na více
než 100 % dluhu v poměru k hrubému národnímu produktu, což povede k obrovskému vytěsnění soukromých investic.
Soukromé investice jsou tak tlačeny zpět touto vládní poptávkou, která pak nastupuje.
Celá věc je pochodem k socialismu.
A druhé velké, druhé velké katastrofální, ano, druhé velké katastrofální porušení slibu se
v zásadě týká migrace. Zde označil silný Max.
A teď vidíme, že skočil jako tygr a přistál jako kobereček u postele, s paní Eskenovou jako koberečkem u postele.
To je něco, co si musíte dát.
Ano, myslím, že každé ráno má, jak bych to řekl, příjemné mravenčení v prstech, když přechází po tomto koberci u postele.
Třetí zásadní otázkou, v níž také zcela selhal, je samozřejmě celá problematika energetiky a klimatu.
Protože v zásadě pokračuje v destruktivní politice, kterou vedl Habeck a která má na svědomí deindustrializaci Německa.
A musím říct, že kombinace toho všeho má v sobě něco z Honeckerova socialismu.
Takže to už je na hranici, kdy musíte říct, že kdybyste chtěli přivodit pád Německa, tak byste to udělali takto.
Krissy Rieger: Dalo by se říci, že zrušil všechny své předvolební sliby.
Markus Krall: Ano, už předtím byl trochu poznamenaný, ale teď už je to opravdu vymýcené, dalo by se říct.
Krissy Rieger: Pokud jde o dluh, vždy se říká, že je důležitý pro ekonomiku.
Řekl byste, že tento dluh je nyní hnací silou ekonomiky a nyní se mění?
Markus Krall: To je nesmysl, že by tento dluh pomohl ekonomice.
Tyto dluhy pomáhají velkým korporacím, tj. obranným společnostem a některým dalším velkým korporacím,
ale ty pak nebudou investovat do německé ekonomiky.
Vezměme si tedy například čtyři miliardy - pravděpodobně 500 miliard - na obranu, které chce pan Merz iniciovat.
Kdo z toho má prospěch? Společnosti jako Rheinmetall.
Společnost Rheinmetall však v Německu neinvestuje, protože náklady na energii pro tuto energeticky náročnou
výrobu jsou v Německu tak vysoké, že se jí to ani nevyplatí.
V současné době staví na zbytku Ukrajiny nové továrny na munici a nejrůznější věci. Ano. Staví je ve zbytku Ukrajiny.
Vytvářejí malý hospodářský zázrak, ale ne v Německu. A tak to bude všude.
Tyto peníze tedy přijdou vniveč. Ekonomice to nijak nepomůže, i když jeden nebo dva šéfové firem si už teď mnou ruce a říkají
si, jé, to bude skvělé, co nás čeká. Ano, budeme mít další zisky.
Ano, někteří budou mít zvláštní zisky, ale střední třída bude samozřejmě ještě více odsunuta na úkor korporací.
To je tedy princip. Co řekl Mussolini? Fašismus je spojení státu a velkých korporací.
To je to, co tu máme znovu. V ekonomickém smyslu.
A samozřejmě uvidíme, že tento program ekonomice nepomůže, ale naopak ji ve velkém rozsahu poškodí. A to hned z několika důvodů.
Zaprvé je faktem, že těchto 1 800 miliard pohltí celý německý výkon úspor za čtyři a půl roku.
400 miliard je tedy 10 procent hrubého národního produktu, které Německo každoročně ušetří.
Takže musíme na čtyři a půl roku vložit všechny své úspory do státního dluhu, abychom se nemuseli zadlužovat v zahraničí.
Samozřejmě, že se zadlužíme i v zahraničí, ale jen pro upřesnění.
Druhým problémem je, že úvěrový rating Německa klesá na italskou úroveň.
Itálie, Francie a další země se dosud mohly refinancovat poměrně levně jen proto, že si vypůjčily úvěrový rating Německa.
Prostřednictvím záruk, eura a všech využitých možností převodu.
A samozřejmě v rozporu se všemi sliby, které nám byly dány v roce 1999 při zavedení eura, ale to je jiné téma.
Takže teď se Německo dostává do stejné pasti úvěruschopnosti a není nikdo, kdo by nám půjčil svou úvěruschopnost.
Výsledkem bude růst úrokových sazeb německých dluhopisů a úvěrů na mezinárodních kapitálových trzích.
A tyto rostoucí úrokové sazby vytlačí soukromé investice.
Stavebník, který platí pěti- či šestiprocentní úrok z hypotéky, si to už nemůže dovolit, a tak nebude stavět.
Přesně totéž platí pro podnikatele, který postaví nebo nepostaví továrnu nebo investuje či neinvestuje do softwaru.
Tyto investice se již nebudou uskutečňovat a v odborném jazyce "čínských ekonomů" se tomu říká "vytěsnění".
Jinými slovy, vytěsnění soukromých investic vládními výdaji.
A kromě toho samozřejmě nedostaneme to, v co lidé doufají, za 1,8 bilionu.
Můžete zapomenout, dámy a pánové, že byste za to dostali infrastrukturu nebo něco podobného.
Spočítám to za vás. Nejprve tedy od 1,8 bilionu odečtěme 500 miliard, které půjdou na zbrojení.
Výzbroj není investice, ale výzbroj je státní spotřeba, protože tanky nejsou vhodné pro výrobu jiných věcí.
Ani drony, ani náboje. Můžete je pouze střílet.
Ano, takže to - vždycky se tomu říká investice - ano, musíme investovat do naší bezpečnosti a podobných nesmyslů.
Ano, nejlepší investicí do naší bezpečnosti by bylo usilovat o dobré vztahy se všemi našimi sousedy.
Pak se ale v záchvatu megalomanie, jaký jsme tu neměli od dob Adolfa a Viléma, pustili do všech.
Takže čínského prezidenta nazýváte diktátorem, ruského prezidenta stejně, amerického prezidenta, všechny ty věci, které
mu byly vmeteny do hlavy v mylném přesvědčení, že se nikdy nestane prezidentem. To tady ani nechci vyjmenovávat.
Opravdu si ze všech děláme legraci. A pak se zdá, že potřebujeme, nějak teď musíme vydávat peníze na bezpečnost,
které bychom nikdy nemuseli vydávat, kdybychom to neudělali.
To je tedy vládní spotřeba. Zbývá 1,3 bilionu.
Z těchto 1,3 bilionu pravděpodobně nepůjde 300 miliard na investice, ale na náklady na uprchlíky.
Již bylo oznámeno, že spolkové země si nyní z tohoto fondu pomohou, aby mohly pokračovat ve financování
migrace, která se stala naprosto nefinancovatelnou.
Ano, zbývá jeden bilion. Polovina z těchto bilionů pravděpodobně poputuje do tzv. klimatických investic a
druhá polovina do skutečných investic do infrastruktury.
Investice do klimatu jsou, dámy a pánové, zcela zbytečné, protože tam, kde 1 000 větrných turbín nevyrábí žádnou
elektřinu, když nefouká vítr, 10 000 větrných turbín vyrábí kolik elektřiny, když fouká vítr? Takže to nebude fungovat.
Takže pravidlo tří, pan Habeck to nedokáže a zřejmě ani pan Merz.
Ale jak jsem řekl, tam, kde 1000 větrných turbín nic nevyrábí, jich 10 000 také nic nevyrábí.
Takže násobení nulou znamená nulu, dámy a pánové.
Těchto 500 miliard bude tedy i nadále směřovat do nehospodárných a nerentabilních investic.
Jedná se o nejmasivnější chybnou alokaci v historii.
To všechno jsou věci, které budeme muset později nákladně zbourat, protože až tohle
šílenství skončí, nikdo s nimi nebude moci nic dělat.
Na skutečné investice do infrastruktury tak zbývá 500 miliard. Stát je však nejhorším kupcem ze všech.
Když někde staví stát, stojí metr čtvereční vždy dvakrát až třikrát víc, než když to dělají soukromníci.
Jinými slovy, budeme - a to se týká všeho, silnic, mostů, budov, nemocnic, škol, ať už stát postaví cokoli, vždy
je to dvakrát dražší, než kdyby to dělal soukromý sektor.
A výsledkem bude, že za těchto 500 miliard získáme infrastrukturu v hodnotě pouhých 250 miliard.
A když si uvědomíme, že tato obrovská poptávka, kterou chce stát rozvíjet, se nyní střetává s chátrajícím stavebnictvím, které se
v důsledku Habeckova zákona o teplárenství zmenšilo na polovinu, protože zničil trh s nemovitostmi a tím přivedl
neuvěřitelné množství stavebních firem do úpadku, pak se tato obrovská poptávka nyní střetává s omezenou nabídkou.
A co se v takové situaci stane? Ceny rostou.
Jinými slovy, infrastrukturu za 250 miliard nezískáme, možná ji získáme za 150 miliard.
Ale pak máme 150 miliard na infrastrukturu, jen na železnici prý chybí 100 miliard, tak co zbývá?
50 miliard, zatímco my vydáváme 50 miliard na rozvojovou pomoc a 15 miliard na nevládní
organizace? Tyto poměry již nejsou správné.
Dámy a pánové, dostává se vám 1,8 bilionu dluhu.
Vaše děti a vnuci za ně budou platit ještě déle než za Versailles.
A na oplátku vám pan Merz poskytne infrastrukturu v hodnotě 150 miliard nebo maximálně 200 miliard. To je to, co se stane.
To je dobré pro ekonomiku. Je to největší loupež, jaká kdy byla na německém lidu zorganizována.
Krissy Rieger: Tak to vidím i já. A vy jste říkala, že další generace to budou splácet. Jaký je plán?
Koneckonců se diskutuje o využití úspor lidí, třeba daně z nemovitosti. Jak to všechno splatit?
Markus Krall: No, splácení bude zajímavá věc. Velká část splácení bude probíhat prostřednictvím inflace.
To znamená, že občané, kteří investovali své peníze do státních dluhopisů a do nominálních hodnot, tj. životních
pojistek, penzijních pojistek, vkladních knížek atd., nebo do hotovosti, budou vyvlastněni inflací.
A jak se to stane? Tyto peníze nelze získat na kapitálovém trhu v takovém množství bez masivního zvýšení úrokových sazeb.
Omlouvám se.
Takže zprostředkovatelé jako BlackRock, kteří na tom mimochodem vydělají majlant, budou tyto
dluhopisy nakupovat přímo od Spolkové republiky Německo.
A pak je BlackRock prodá ECB. Samozřejmě s prémií.
To znamená, že společnost BlackRock pokaždé stiskne dvě tlačítka, a to nákup a prodej. A to se pak předá ECB.
A na oplátku můžeme vydělat miliardy bez rizika, bez námahy, stisknutím dvou tlačítek.
To se stane. Proto si BlackRock myslí, že je to tak skvělé.
A právě proto si pan Merz jako bývalý šéf společnosti BlackRock Europe nebo předseda dozorčí
rady BlackRock Europe myslí, že je to tak skvělé.
Takže jeho bývalý zaměstnavatel Larry Fink si už teď mne ruce radostí.
Samozřejmě je také významným akcionářem celého obranného průmyslu.
Jinými slovy, ti, kteří budou mít z tohoto nájezdu prospěch.
Takto to vypadá. V čem tedy spočívá loajalita pana Merze?
Zřejmě ne německému lidu, kterému vyprávěl pohádky o tom, že je zdravý finanční politik.
Přesně to se stane.
A v okamžiku, kdy BlackRock skoupí toto obrovské množství dluhopisů a prodá je ECB,
ECB je koupí za čerstvě natištěné peníze.
A to zvýší nabídku peněz. A toto zvýšení peněžní zásoby má inflační účinek.
A pokud se pak nabídka peněz pěkně zvýší a peníze se znehodnotí, pak se těchto 1,8 bilionu v podstatě vrátí
prostřednictvím znehodnocení životních pojistek, státních dluhopisů a spořicích účtů.
Tímto způsobem se tedy přebírá přímo od občana.
Dámy a pánové, žádný oběd není zadarmo.
Stát bude muset vždy donutit občany, aby zaplatili vše, co utratí. To se nedá obejít.
Krissy Rieger: Nyní probíhají další daňové debaty. Protože CDU vlastně slíbila, respektive
Merzová slíbila, že dojde k dalšímu snížení daní.
Nyní však vidíme, že se to pravděpodobně nepodaří. Jak to vidíte vy?
Dočkáme se někdy v Německu snížení nějaké daně a nepřibude mezitím deset nových?
Markus Krall: Takže ne mezi touto politickou třídou. To je také zcela jasné.
Nezáleží na tom, kolik peněz jim dají.
Mohou ještě více zvýšit daně. Můžete se ještě více zadlužit. Nikdy to nebude stačit. Nikdy to nebude stačit.
Chamtivost této politické třídy, její zkorumpovanost je nekonečná.
Bez ohledu na to, kolik jim dají, jejich chamtivost se bude jen zvyšovat. To se dá také snadno předvídat.
Proto s touto politickou třídou nedojde ani ke snížení daní, ani ke skutečným úlevám, ani ke zjednodušení daní, ani k žádné
reformě, ale ke zvýšení daní v kombinaci s dalším zadlužením.
A peníze budou utraceny plnýma rukama.
Právě jsme se vrátili do Sýrie a opět jsme tam nechali 300 milionů lidí s genocidou, která tam nyní vládne.
Takže nyní financujeme genocidu alavitů, drúzů a křesťanů z našich daní.
Právě to se děje. To je třeba říci bez obalu.
Osobně se domnívám, že se jedná o napomáhání ke genocidě, které je trestné.
A že všichni tito lidé by měli být postaveni před soud za podporu genocidního režimu v jeho krvavých aktivitách.
Ale to je jiné téma.
Bude i nadále utrácet plnýma rukama.
Kdo si myslí, že je to samozřejmě jen kvůli touze utrácet, nezná naši zkorumpovanou politickou třídu.
Jsem si jistý, že většina našich politiků má účty v Dubaji nebo někde jinde, odkud tečou úplatky. Předají tam pár stovek milionů
a za to je pár milionů na účtu někde daleko, kde nefungují předpisy o praní
špinavých peněz a kde si můžete dělat, co chcete.
A proto se domnívám, že to, co zde naše politická třída provádí, je korupční loupežný plán vůči německému lidu.
A v Americe se nyní ukázalo, že velká část miliard, které plynuly například na Ukrajinu, se vrátila demokratickým politikům.
Jednalo se tedy o kruhovou transakci na úkor třetích stran, konkrétně amerického daňového poplatníka.
Jestli je to v Německu jinak, tak sním koště i s násadou.
Krissy Rieger: Jakou budoucnost, to je moje poslední otázka, jakou budoucnost očekáváte pro Německo za pět let?
Markus Krall: Myslím, že za pět let budeme mít lepší budoucnost než nyní.
Mezitím však zažijeme megakatastrofu, do které tuto zemi přivede pan Merz, protože je odhodlán stát se kancléřem
z milosti levice, že? To je ostatně jeho celoživotní sen.
Omlouvám se.
A politika, kterou nyní provádí, proto povede ke katastrofě na všech frontách v pravém slova smyslu.
V hospodářské oblasti to povede k masivní deindustrializaci, k masivnímu odlivu podniků.
Právě o tom slyším, když mluvíte s personálními poradci, kteří umísťují propuštěné manažery.
Nedávno jsem měl několik rozhovorů s přáteli, kteří se v tomto oboru pohybují, a všichni mi řekli, že v minulosti, když měli
kandidáty, bylo pravděpodobnější, že kandidáti řeknou: ano, chci vidět, jak se tu mohu
zlepšit. Potřebuji další krok ve své kariéře,
A nyní je to tak, že lidé hledají práci v očekávání restrukturalizace, migrace,
zavírání, insolvence, prostě všech devět věcí, ano?
Jinými slovy, na všech frontách dojde ke krachu nebo migraci podniků, případně k omezení výroby a propouštění.
Již nyní máme nejvyšší nezaměstnanost za posledních 10 let, že?
Nezaměstnanost výrazně roste a bude se zvyšovat, bankroty rostou už tři a půl až čtyři roky a
každoročně zaznamenávají nové rekordy v počtu bankrotů.
Zombíci padají, jak jsem již dávno oznámil, ano?
Zombíci padají, a padají právě teď, a padají ve velkém počtu, a ano, tuto hospodářskou krizi politika pana Merze ještě prohloubí.
Samozřejmě, že pokud se vyplatí jen dostatečné množství peněz, nastane na několik měsíců, možná i čtvrtletí, falešný rozkvět.
To však bude kompenzováno a překompenzováno zhroucením našeho exportního průmyslu, jednak proto, že již
nebudeme konkurenceschopní, a jednak proto, že Američané sníží své vládní výdaje o tři až pět bilionů.
Takže DOGE , motorová pila, se do toho opravdu pustí,
a toto, toto snížení amerických vládních výdajů povede k obrovskému, obrovskému poklesu americké poptávky po
dovozu, a jejich poptávka po dovozu je naší poptávkou po vývozu.
A to se dostane i do Číny, kde americká opatření rovněž vyvolají přizpůsobovací krizi, a pokud se
pak zmenší i Čína, nebude už z Číny žádná poptávka.
Jinými slovy, vše vyvrcholí, všechny tyto vlivy se spojí najednou a země pak bude stát ekonomicky před zdí.
Jak tedy ukazuje zkušenost, politická třída, která je ekonomicky přitlačena ke zdi, je připravena vést válku.
Mám podezření, že pan Merz dodá rakety Taurus na Ukrajinu s prověrkou, s cílovým povolením pro Rusko, než se věci zvrtnou.
Je, řeknu to záměrně, natolik bezbřehý, že nepoužívá slova, která by mohla být vykládána jako urážka politiků.
A pokud by jeden z těchto Taurů zasáhl Moskvu nebo dokonce Kreml, pak se obávám, že by nám Rusové poslali informace o tom, které
oblasti Berlína a které továrny v jižním Bavorsku, kde se Taurus vyrábí, bychom mohli
evakuovat, aby byly lidské škody při protiútoku omezené.
Krissy Rieger: Přejdeme rovnou k aktuálnímu tématu. Co si myslíte o koaliční smlouvě? Jaký obsah vás znepokojuje?
Ernst Wolff: Takže celkový obraz je skutečně znepokojující. Koaliční dohoda má dvě priority.
Jednou z nich je modernizace a druhou digitalizace.
A tak pro mě koaliční smlouva není nic jiného než licence pro BlackRock k ještě lepšímu ovládání Německa.
Musíte si uvědomit, že Bundeswehr se již skutečně rozjel.
Objednali si stíhačky F-35. Ty dokončuje nebo vyrábí společnost Lockheed Martin.
Hlavními akcionáři jsou společnosti BlackRock, Vanguard a State Street.
Poté byly objednány vrtulníky a ponorky.
Pan Merz mezitím rovněž prohlásil, že je pro dodávku raket Taurus na Ukrajinu.
Střely Taurus vyrábějí společnosti MBDA a Saab.
MBDA je dílčí společností Airbusu, tedy BAE Systems.
A samozřejmě jsou tu také největší akcionáři - jedním z nich je společnost BlackRock.
Pokud jde o digitalizaci, všichni víme, že hlavním investorem všech velkých digitálních skupin je společnost BlackRock.
A všichni víme, že pan Merz byl předsedou dozorčí rady společnosti BlackRock Germany v
letech před rokem 2020, tedy v letech 2016 až 2020.
Celá věc tak není ničím jiným než pozvánkou pro BlackRock, aby pokračoval ve velkém přerozdělování v Německu.
Zaplatí to němečtí občané a společnost BlackRock to vybere.
Ernst Wolff: Zažijeme nejvyšší nezaměstnanost všech dob, a to právě v tomto volebním období.
Ceny půjdou i nadále nahoru, stejně jako tomu bylo doposud. Zejména v potravinářském sektoru.
Zažijeme velkou nestabilitu. V současné době jsme svědky obchodních válek.
Nepodporují zrovna stabilitu v mezinárodní ekonomice, naopak.
A především zažijeme jednu věc. Dočkáme se zásadního přerozdělování zdola nahoru.
Musím tedy jen připomenout, že minulou středu zaznamenali miliardáři na světě největší zisk za jediný den.
Minulou středu získaly 303 miliard.
Ne proto, že by akciové trhy tolik vzrostly, ale proto, že jeden den klesly a druhý den zase vzrostly.
A v dnešní době můžete docela dobře vydělat i na klesajících cenách akcií, pokud máte správné poradce a
správné zasvěcené informace. A ty tito lidé zjevně měli.
Krissy Rieger: To je všechno velmi, velmi, velmi, velmi těžké. A teď si myslíte, že je to možná osobní hodnocení, ale
Merz to říká velmi, velmi jasně, říká, že se teď všechno zdraží.
Ernst Wolff: Ano, to je samozřejmě naprosto nevyhnutelné.
Takže zažijeme příliv peněz, který je něco docela zajímavého.
Jinými slovy, ještě větší než po globální finanční krizi v letech 2007 a 2008.
A to samozřejmě znamená, že ceny výrazně vzrostou.
Víme tedy, že tento údajný zvláštní fond byl nyní zapojen do hry.
Vláda jej nyní také přijala.
To je 500 miliard nového dluhu. Samozřejmě, že se to musí nějak vrátit v podobě státních dluhopisů.
A to samozřejmě znamená, že se do oběhu vrací mnohem více peněz a že peníze samotné jsou dále znehodnocovány.
Musíme tedy počítat s tím, že peníze budou v blízké budoucnosti silně znehodnoceny.
Podle Markuse Kralla a Ernsta Wolffa zaplatí němečtí občané za politiku ve prospěch
společnosti BlackRock v míře možná dosud nevídané.
Kdo však stojí za společností BlackRock, která je s více než 10 biliony USD největším správcem aktiv na světě?
Její klientelu tvoří instituce, jako jsou banky, nadace nebo státní a penzijní fondy, a především soukromí investoři.
Jedná se o superbohaté, jako jsou Rothschildové, Rockefellerové nebo Warren Buffet.
Společnost BlackRock vděčí za svůj vzestup na pozici největšího správce aktiv například převodu majetku od
Rothschildů v celkové hodnotě přibližně 2,8 bilionu USD.
Rothschildové patří ke špičce světového svobodného zednářství.
Zajímavé je, že Larry Fink, zakladatel a generální ředitel společnosti BlackRock, je také zednářem
vysokého stupně a členem šesti mocných původních lóží.
Společnost BlackRock tak lze označit za nástroj finanční mafie a globálního svobodného zednářství na vysoké úrovni.
Jak již bylo ukázáno v pořadu "Toto spiknutí ničí Německo" , Friedrich Merz není pouhým poskokem této mafie.
Jeho členství v celé řadě velmi vlivných organizací svobodných zednářů vysokého stupně ukazuje, že je stejně
jako svobodný zednář vysokého stupně Olaf Scholz nastrčenou osobou tohoto zločineckého kartelu.
Jeho účast na konferenci Bilderberg 2024 dokonce znamená, že je vyvoleným zástupcem finanční mafie
vysokého stupně svobodného zednářství v Německu.
Úkolu, kterého se nyní zjevně zhostil se vší rozhodností a k velké škodě německého obyvatelstva.
Protože dluhový balíček slouží pouze jejich zájmům, je třeba ho prohlásit za další zločin
tohoto kartelu, který bují mezi lidmi jako rakovina.
Dále bylo v pořadu "Agenda velkého resetu - ekonomická destrukce a válka" vysvětleno, že Německo a EU jsou již téměř
deset let záměrně ekonomicky ničeny politikou řízenou vysokými zednáři a možná také přímo vedeny do války s Ruskem.
Cílem těchto zločinců není jen drancování, ale i "velký reset", který hlásá vysoce postavený zednář a
zakladatel Světového ekonomického fóra WEF Klaus Schwab.
To má zase za cíl nastolit nový světový řád sjednosvětovou vládou, vníž ekonomicky silné a suverénní státy nemají místo.
Z tohoto pohledu získává dluhový balíček s katastrofálními důsledky pro Německo a
finanční stabilitu celé eurozóny zcela nový rozměr.
Je zřejmé, že Friedrich Merz a SPD nejen plynule pokračují v destruktivní práci předchozí vlády, ale dokonce ji urychlují
až k hospodářskému kolapsu a totálnímu předlužení Německa.
Jak dokumentují odhalení whistleblowera Johna Perkinse , takový vývoj následně otevírá dveře dalším loupežím, spouští skutečnou
spirálu zbídačování a nakonec přivádí země zcela pod vládu tohoto zločineckého kartelu nebo je připravuje na jejich "velký reset".
Ale jak a čím lze tyto destruktivní plány zastavit - Donaldem Trumpem, jiným spasitelem nebo novými
politickými stranami? Poslechněte si Ernsta Wolffa na závěr:
Krissy Rieger: A přesto lidé říkají, že máme Milei a Trumpa. A kohokoli chcete zařadit na ten seznam jako spasitele.
A nyní mluvíme o tom, že tomu tak není, že to, co dělají, není pro většinu vůbec pozitivní.
Jaká je podle vás naděje pro masy?
Ernst Wolff: Ano, nositelem naděje jsou samotné velké masy. Je to samotný lid.
Každý tedy musí vědět, že nás nezachrání nikdo jiný než my sami.
A abychom se mohli zachránit, musíme nejprve pochopit, co se kolem nás děje.
A proto je tak důležité se těmito věcmi zabývat a nestrkat hlavu do písku.
A hlavně za nikým neběhejte s klapkami na očích.
Takže lidé, kteří jsou momentálně u moci, se opravdu nemusíte dívat podruhé.
Jsou to lidé, kteří se utápějí v blahobytu.
Donald Trump je jedním ze sta nejbohatších lidí na světě. Milei také žije luxusním životem.
Lidé tak neustále obohacují své přátele, své kamarády.
A očekávat, že vám takoví lidé čas od času nějak upustí drobek na talíř, je samozřejmě naprosto špatný přístup k životu.
Je třeba říci, že svět se skutečně nachází ve stavu nouze, což je také velmi, velmi nebezpečné.
Protože víme, že se všude bojuje. Víme také, že sociální nerovnost v současnosti exploduje do nepředstavitelné míry.
Víme, že čelíme obrovské vlně nezaměstnanosti.
A my se na tyto časy musíme připravit.
A nikdo zvenčí nám nepomůže, musíme se stoprocentně spolehnout sami na sebe.
Krissy Rieger: Přesně tak. A zvláště když se zamyslíte nad tím, že systém funguje tak, že nás trénuje, abychom si nekladli žádné
otázky, nebo, řekněme, abychom si kladli jen ty správné otázky a nemysleli tolik mimo a především abychom prostě zůstali pasivní.
A to vše podle hesla, hele, on to udělá, já si počkám a uvidím.
A toto čekání nás pak přivádí k něčemu, co připomíná diktaturu.
A pak se probudíte a říkáte si, jak se to mohlo stát? Nevím, byl jsem tam?
Ernst Wolff: Ano, problém je v tom, že tuto nečinnost ostatní vnímají jako souhlas.
Pokud tedy lidé zůstanou nečinní, mocní prostě pokračují.
Jean-Claude Juncker, tehdejší předseda Evropské komise, to vyjádřil velmi výstižně.
Řekl, že pojedeme tak daleko, jak nám lidé dovolí.
A když lidé vstanou, uděláme krok zpět a pak zase pokračujeme dál.
A lidé, dokud nic neudělají, považujeme to za schvalování toho, co děláme.
Krissy Rieger: Ano, shrnula jste to opravdu dobře. Děkuji. A především děkuji za všechny informace.
Můžete si pomalu vytvořit obrázek o celé situaci.
A hlavně si myslím, že je to vždycky jako kopanec do zadku, když si řeknete, dobře,
takhle daleko a dál ne. To mi stačí. Ne. Děkuji.
Ernst Wolff: Děkuji.
Pokud vás tento program přiměl k zamyšlení, nenechávejte si ho pro sebe.
Pomozte šířit tato fakta a povzbuďte ostatní, aby se zamysleli nad důsledky dluhového balíčku.