Pēc tam, kad 2025. gada 21. martā Bundesrats pieņēma parāda paketi, tika pavērts ceļš lielākajam
aizņēmumam Vācijas Federatīvās Republikas vēsturē.
Plašsaziņas līdzekļi runāja par aptuveni vienu triljonu eiro jaunu parādu.
Tomēr, kā liecina pašreizējie aprēķini par CDU/CSU un SPD vienošanos ar Zaļo partiju,
jaunais parādu kalns varētu būt daudz lielāks.
Ekonomists Volfs Heinrihs Reiters (Wolf Heinrich Reuter), kurš līdz "luksofora" izslēgšanai bija Vācijas Federālās finanšu
ministrijas galvenais ekonomists, prognozē, ka tā rezultātā turpmāko desmit gadu laikā tiks
izveidots jauns parāds "vismaz 1,8 triljonu" eiro apmērā.
Ņemot vērā šo milzīgo summu, virkne vadošo ekonomistu un pat Federālā revīzijas iestāde cēla trauksmi un
steidzami brīdināja par parāda paketes negatīvajām sekām.
Tomēr galvenie plašsaziņas līdzekļi viņu brīdinājumus vairāk vai mazāk ignorēja, un tikai garāmejot tika pieminēti
augstākā līmeņa ekonomisti, kas izteica brīdinošus komentārus.
Tie bija, piemēram, ● Larss Felds: Freiburgas Universitātes ekonomikas politikas profesors un
bijušais "Ekonomikas ekspertu padomes" priekšsēdētājs.
● Veronika Grimma: ekonomiste, Nirnbergas Tehniskās universitātes profesore un "Ekonomikas ekspertu padomes" locekle.
● Volkers Vīlands (Volker Wieland): Frankfurtes Gētes Universitātes Monetārās un finanšu stabilitātes institūta (IMFS)
direktors un bijušais "Ekonomikas ekspertu padomes" loceklis.
● Justus Haucap: Heinriha Heines Diseldorfas Universitātes dekāns un bijušais monopolu komisijas priekšsēdētājs.
● Kristofs M. Šmits, Leibnica Ekonomikas pētniecības institūta prezidents
Visi šie vadošie ekonomisti bažījas, ka parāda pakete veicinās inflāciju un izraisīs
būtisku Vācijas iedzīvotāju labklājības zudumu.
Tas varētu pat apdraudēt Eiropas finanšu stabilitāti un izraisīt atkārtotu eiro krīzes uzliesmojumu.
Šajā kontekstā pazīstamais ekonomists, vadības konsultants un autors Dr. Markuss Kralls (Markus Krall) runā arī par
lielāko laupīšanu Vācijas Federatīvās Republikas vēsturē.
Zemāk varat iepazīties ar fragmentiem no divām intervijām ar Dr. Krallu un finanšu ekspertu Ernstu Volfu, ko ar
viņu uzņēmusi pazīstamā pedagoģe un autore Krissija Rīgere.
Tajā precīzi analizēti Frīdriha Merca vadītās jaunās federālās valdības plāni un, pats galvenais, izprastas to sekas:
Krissy Rieger: Sveiki, dārgie, šodien ar mums ir Markus Krall. Liels paldies par jūsu laiku.
Markus Krall: Ar prieku, Rīgeres kundze. Vienmēr jauns.
Krissija Rīgere: Varētu teikt, ka kopš mūsu pēdējās sarunas mēs joprojām piedzīvojam trauksmainus laikus.
Tagad ir zināmi federālo vēlēšanu rezultāti, un viss ir beidzies. Un ko jūs domājat?
Vai jūs pārsteidza arī tas, ka CDU/CSU tagad, kad ir zināmi galīgie vēlēšanu rezultāti,
atkal ir kļuvusi populārāka? Ko jūs domājat?
Markus Krall: Nu, CDU/CSU faktiski veicās daudz sliktāk, nekā tai būtu vajadzējis, ņemot
vērā katastrofālo luksofora valdības sniegumu.
Jā, ja jums ir tik slikta valdība, kāda ir bijusi CDU kā opozīcija, tad jums patiesībā
vajadzētu iegūt kaut kur starp 35 un 40 procentiem.
Principā tieši pateicoties Merca kunga vājajai darbībai jau pirms vēlēšanām, CDU, ņemot vērā apstākļus, gāja salīdzinoši slikti.
Un, ja vēl ņemam vērā, ka pēc vēlēšanām viņš būtībā nometis masku un ne tikai lauza visus priekšvēlēšanu solījumus,
bet arī pārvērta tos pretējos, tad nav nekāds brīnums, ka AfD tagad no CDU šķir tikai divi procentpunkti.
Un es ceru, ka AfD drīzumā apsteigs CDU, lai CDU iestātos tā dēvētā garo nažu nakts un šī partija
atbrīvotos no sava patiešām pilnīgi neveiksmīgā līdera.
Krissy Rieger: Kuru no priekšvēlēšanu solījumiem jums šķita vissliktāk pārkāpt?
Markus Krall: Tas ir sarežģīti. Patiesībā katrs no tiem bija tik katastrofāls, ka tu pat nezini, ar ko sākt.
Protams, visvairāk viņš uzsvēra, ka vēlas īstenot stabilu finanšu politiku.
Četru nedēļu laikā viņš ir palielinājis parādu vairāk nekā visa Vācijas Federatīvā Republika kopš tās dibināšanas 1949. gadā.
Jums tas ir jāiztēlojas. Taisnība, ka tā nav dubultojusi savu parādu, bet Vācijas
Federatīvā Republika toreiz nesāka ar nulles parādu.
Tātad to, kas bija toreiz, atšķirība starp to, kas bija toreiz, un to, kas ir tagad, ir aptuveni vienāda ar
to, ko Merca kungs tagad atkal dara ar savu parādu paketi, izmantojot vienu piegājienu.
Tādējādi tas dubulto Vācijas Federatīvās Republikas parādu, grosso modo novedot valsti līdz Itālijas apstākļiem, proti,
vairāk nekā 100 % parāda attiecībā pret nacionālo kopproduktu, kas izraisīs milzīgu privāto ieguldījumu izspiešanu.
Tādējādi valdības pieprasījums, kas pēc tam sāk darboties, kavē privātos ieguldījumus.
Tas viss ir gājiens uz sociālismu.
Un otrais lielākais, otrais lielākais katastrofālais, jā, otrais lielākais katastrofālais solījuma pārkāpums principā ir
attiecībā uz migrāciju. Šeit viņš ir atzīmējis spēcīgo Max.
Un tagad mēs redzam, ka viņš izlēca kā tīģeris un piezemējās kā naktsgaldiņš, un Eskena kundze bija kā naktsgaldiņš.
Tāpēc tas ir kaut kas tāds, kas jums pašiem ir jādod.
Jā, es domāju, ka katru rītu, kad viņa staigā pa šo paklājiņu pie gultas, viņai ir, kā es to
teiktu, patīkama tirpšanas sajūta kāju pirkstos.
Un trešais nozīmīgais jautājums, kurā viņš arī ir pilnībā izgāzies, protams, ir enerģētikas un klimata jautājums.
Jo principā viņš tagad turpina Hābekas īstenoto postošo politiku, kas ir atbildīga par Vācijas deindustrializāciju.
Un man jāsaka, ka tas viss kopā ir kaut kas līdzīgs Honekera sociālismam.
Tātad tas jau ir uz robežas, kad jums ir jāsaka, ka, ja jūs vēlaties panākt Vācijas sabrukumu, tad jūs to darītu šādi.
Krissy Rieger: Varētu teikt, ka viņš ir atcēlis visus savus priekšvēlēšanu solījumus.
Markuss Krals: Jā, viņš jau iepriekš bija mazliet iezīmējies, bet tagad, varētu teikt, tas ir izskausts.
Krissy Rieger: Runājot par parādiem, vienmēr tiek apgalvots, ka tie ir svarīgi ekonomikai.
Vai jūs teiktu, ka šis parāds tagad ir ekonomikas dzinējspēks un tagad tas mainās?
Markus Krall: Tā ir muļķība, ka šis parāds palīdzēs ekonomikai.
Šie parādi palīdz lielajām korporācijām, t.i., aizsardzības uzņēmumiem un dažām citām lielām korporācijām,
bet tās pēc tam neieguldīs līdzekļus Vācijas ekonomikā.
Ņemsim, piemēram, četrus miljardus - iespējams, 500 miljardus - aizsardzības izdevumiem, ko Merca kungs vēlas ierosināt.
Kas no tā gūst labumu? Tādi uzņēmumi kā Rheinmetall.
Tomēr Rheinmetall neveic ieguldījumus Vācijā, jo enerģijas izmaksas Vācijā šai energoietilpīgajai ražošanai
ir tik augstas, ka viņiem pat nav izdevīgi to darīt.
Pašlaik viņi pārējā Ukrainā būvē jaunas munīcijas un visdažādāko lietu rūpnīcas. Jā. Tās tiek būvētas pārējā Ukrainā.
Viņi rada nelielu ekonomikas brīnumu, bet ne Vācijā. Un tā būs visur.
Tātad šī nauda tiks izniekota. Tā nekādā veidā nepalīdzēs ekonomikai, pat ja viens vai divi uzņēmumu
vadītāji jau tagad berzē rokas un domā, ak, tas būs lieliski, kas mūs sagaida. Jā, mēs gūsim papildu peļņu.
Jā, daži gūs īpašu peļņu, bet vidusšķira, protams, uz korporāciju rēķina tiks vēl vairāk atgrūsta.
Tātad tas ir princips. Ko teica Musolīni? Fašisms ir valsts un lielo korporāciju savienība.
Tas ir tas, kas mums atkal ir šeit. Ekonomiskajā nozīmē.
Un mēs, protams, redzēsim, ka šī programma nepalīdzēs ekonomikai, bet gan nodarīs tai būtisku kaitējumu. Un vairāku iemeslu dēļ.
Pirmkārt, fakts ir tāds, ka šie 1800 miljardi četrarpus gadu laikā apēdīs visu Vācijas ietaupījumu apjomu.
Tātad 400 miljardi ir 10 procenti no nacionālā kopprodukta, ko Vācija ietaupa katru gadu.
Tāpēc mums četrus ar pusi gadus ir jāiegulda visi mūsu ietaupījumi valsts parādos, lai mums nebūtu jāparādās ārzemju parādos.
Protams, mēs uzņemsimies parādsaistības arī ārvalstīs, bet, lai būtu skaidrs, cik liels ir šis parādsaistību apjoms.
Otra problēma ir tā, ka Vācijas kredītreitingi samazinās līdz Itālijas līmenim.
Un līdz šim Itālija, Francija un citas valstis ir varējušas samērā lēti refinansēties tikai
tāpēc, ka tās ir aizņēmušās Vācijas kredītreitingu.
Izmantojot garantijas, eiro un visas izmantotās pārskaitījumu iespējas.
Un, protams, neievērojot visus solījumus, kas mums tika doti 1999. gadā, kad tika ieviests eiro, bet tas ir cits temats.
Tātad tagad Vācija ir iekritusi tajos pašos kredītspējas slazdos, un nav neviena, kas mums aizdotu savu kredītspēju.
Rezultātā Vācijas obligāciju un aizdevumu procentu likmes starptautiskajos kapitāla tirgos palielināsies.
Un šīs augošās procentu likmes izspiedīs privātos ieguldījumus.
Māju būvētājs, kurš maksā piecus vai sešus procentus par hipotekāro kredītu, vairs nevar to atļauties, tāpēc viņš neceļ.
Tieši tas pats attiecas uz uzņēmēju, kurš būvē vai nebūvē rūpnīcu vai investē vai neinvestē programmatūrā.
Šie ieguldījumi vairs netiks veikti, un "ķīniešu ekonomistu" tehniskajā valodā to sauc par "izspiešanu".
Citiem vārdiem sakot, privāto ieguldījumu izspiešana ar valdības izdevumiem.
Turklāt mēs, protams, nesaņemsim to, ko cilvēki cer par 1,8 triljoniem.
Dāmas un kungi, jūs varat aizmirst, ka pretī saņemsiet infrastruktūru vai ko tamlīdzīgu.
Tagad es jums aprēķinu. Tātad vispirms no 1,8 triljoniem atņemsim 500 miljardus, kas tiks novirzīti bruņošanai.
Bruņojums nav investīcija, bet bruņojums ir valsts patēriņš, jo tanki nav piemēroti citu lietu ražošanai.
Ne droniem, ne patronām. Tos var tikai šaut.
Jā, tātad - viņi to vienmēr sauc par investīcijām - jā, mums ir jāiegulda mūsu drošībā un visās šitādās muļķībās.
Jā, labākais ieguldījums mūsu drošībā būtu censties veidot labas attiecības ar visiem mūsu kaimiņiem.
Bet tad viņi megalomānijas lēkmē, kāda nav bijusi kopš Ādolfa un Vilhelma laikiem, ir uzņēmušies visus.
Tātad jūs saucat Ķīnas prezidentu par diktatoru, Krievijas prezidentu par diktatoru, Krievijas prezidentu par Krievijas
prezidentu, Amerikas prezidentu par visu to, kas viņam tika iemests galvā maldīgā pārliecībā, ka viņš nekad
nekļūs par prezidentu. Es pat negribu to šeit uzskaitīt.
Mēs patiešām visus izjaucam. Un tad mums šķiet, ka tagad kaut kādā veidā ir jātērē nauda drošībai, kas
mums nekad nebūtu jātērē, ja mēs to nebūtu darījuši.
Tātad tas ir valdības patēriņš. Atliek 1,3 triljoni.
No šiem 1,3 triljoniem 300 miljardi, iespējams, netiks ieguldīti investīcijās, bet gan bēgļu izmaksās.
Jau ir paziņots, ka federālās zemes tagad palīdzēs pašas sev no šī katla, lai turpinātu finansēt
migrāciju, kas ir kļuvusi absolūti nefinansējama.
Jā, paliek viens triljons. Puse no šiem triljoniem, iespējams, tiks ieguldīta tā sauktajos klimata ieguldījumos,
bet otra puse - īstos infrastruktūras ieguldījumos.
Ieguldījumi klimata jomā, dāmas un kungi, ir pilnīgi nelietderīgi, jo, ja 1000 vēja turbīnas neražo nekādu
elektrību, kad nav vēja, tad 10 000 vēja turbīnas ražo cik daudz elektrības, kad ir vējš? Tātad tas nedarbosies.
Tātad, saskaņā ar trīs noteikumu, Habecka kungs to nevar izdarīt, un acīmredzot to nevar izdarīt arī Merca kungs.
Bet, kā jau teicu, ja 1000 vēja turbīnas neko neražo, tad arī 10 000 vēja turbīnu neko neražo.
Tātad reizināšana ar nulli nozīmē nulli, dāmas un kungi.
Tātad šie 500 miljardi joprojām tiks novirzīti nelietderīgiem un nerentabliem ieguldījumiem.
Līdz šim masveidīgākā nepareiza līdzekļu sadale.
Tās visas ir lietas, kuras mums vēlāk nāksies nojaukt par lielām izmaksām, jo pēc tam, kad šis
neprāts būs beidzies, ar tām neviens neko nevarēs darīt.
Tādējādi reāliem ieguldījumiem infrastruktūrā paliek 500 miljardi. Taču valsts ir sliktākais pircējs no visiem.
Kad valsts kaut kur uzceļ ēku, kvadrātmetrs vienmēr izmaksā divas līdz trīs reizes dārgāk nekā privātpersonām.
Citiem vārdiem sakot, mēs - un tas attiecas uz visu, uz ceļiem, tiltiem, ēkām, slimnīcām, skolām - neatkarīgi
no tā, ko būvē valsts, tas vienmēr ir divreiz dārgāk nekā tad, ja to būvētu privātais sektors.
Rezultātā par šiem 500 miljardiem mēs iegūsim tikai 250 miljardu vērtu infrastruktūru.
Un, ja mēs tagad ņemam vērā arī to, ka šis milzīgais pieprasījums, ko valsts vēlas attīstīt, tagad saskaras ar
panīkušo būvniecības nozari, kas ir samazinājusies uz pusi Hābekas kunga apkures likuma dēļ, jo viņš iznīcināja nekustamā
īpašuma tirgu un tādējādi noveda līdz bankrotam ārkārtīgi daudzus būvniecības uzņēmumus, tad šis milzīgais
pieprasījums tagad saskarsies ar ierobežotu piedāvājumu.
Kas notiek šādā situācijā? Cenas pieaug.
Citiem vārdiem sakot, mēs nesaņemsim infrastruktūru par 250 miljardiem, bet gan par 150 miljardiem.
Bet tad mums ir 150 miljardi infrastruktūrai, un tikai dzelzceļam vien, domājams, trūkst 100 miljardu, tātad kas vēl ir atlicis?
50 miljardus, kamēr mēs tērējam 50 miljardus attīstības palīdzībai un 15 miljardus NVO? Attiecības vairs nav pareizas.
Dāmas un kungi, jums tiek piedāvāts 1,8 triljonu liels parāds.
Jūsu bērni un mazbērni par tām maksās ilgāk nekā par Versaļu.
Un pretī Merca kungs jums nodrošinās infrastruktūru 150 miljardu vai maksimāli 200 miljardu vērtībā. Tas ir tas, kas notiks.
Labi ekonomikai, mans dibens. Tā ir lielākā laupīšana, kāda jebkad organizēta pret Vācijas tautu.
Krissy Rieger: Es arī tā to redzu. Un jūs teicāt, ka nākamās paaudzes to atmaksās. Kāds ir plāns?
Galu galā tiek diskutēts par iedzīvotāju uzkrājumu, iespējams, nekustamā īpašuma nodokļu izmantošanu. Kā to visu var atmaksāt?
Markus Krall: Atmaksa būs interesanta lieta. Liela daļa atmaksāšanas notiks ar inflācijas palīdzību.
Tas nozīmē, ka iedzīvotāji, kas savu naudu ieguldījuši valsts obligācijās un nominālvērtībās, t. i., dzīvības apdrošināšanas
polisēs, pensiju apdrošināšanas polisēs, krājgrāmatiņās u. c., vai skaidrā naudā, tiks ekspropriēti inflācijas rezultātā.
Un kā tas notiks? Šādu naudas apjomu nevar piesaistīt kapitāla tirgū bez masveida procentu likmju kāpuma.
Atvainojiet.
Tāpēc, izmantojot tādus starpniekus kā BlackRock, kas, starp citu, no tā nopelnīs veselu bagātību, viņi iepirks
šīs obligācijas tieši no Vācijas Federatīvās Republikas.
Un tad BlackRock pārdos tās ECB. Protams, ar prēmiju.
Tas nozīmē, ka BlackRock katru reizi nospiedīs divas pogas, proti, pirkt un pārdot. Pēc tam tas tiek nodots ECB.
Un pretī mēs varam nopelnīt miljardus bez riska, bez piepūles, nospiežot divas pogas.
Tas arī notiks. Tāpēc BlackRock uzskata, ka tas ir tik lieliski.
Un tieši tāpēc Merca kungs kā bijušais BlackRock Europe vadītājs vai BlackRock Europe Uzraudzības
padomes priekšsēdētājs uzskata, ka tas ir tik lieliski.
Tāpēc viņa bijušais darba devējs Lerijs Finks jau tagad priecīgi berzē rokas.
Protams, viņš ir arī galvenais akcionārs visā aizsardzības nozarē.
Citiem vārdiem sakot, tie, kas gūs labumu no šī reida.
Lūk, kā tas izskatās. Kur tad slēpjas Merca kunga lojalitāte?
Acīmredzot ne vācu tautai, kurai viņš stāstīja pasaciņas par to, ka ir labs politiķis finanšu jomā.
Tas arī notiks.
Un brīdī, kad BlackRock iegādāsies šos milzīgos obligāciju apjomus un pārdos tos tālāk
ECB, ECB tos nopirks par tikko iespiestu naudu.
Tas palielinās naudas piedāvājumu. Un šis naudas piedāvājuma pieaugums izraisa inflāciju.
Un, ja naudas piedāvājums pēc tam ievērojami palielināsies un nauda tiks devalvēta, šie 1,8 triljoni būtībā
tiks atgūti, devalvējot dzīvības apdrošināšanas polises, valsts obligācijas un krājkontus.
Tāpēc tā tiek ņemta tieši no pilsoņa.
Dāmas un kungi, bezmaksas pusdienu nav.
Valstij vienmēr būs jāmaksā iedzīvotājiem par visu, ko tā tērē. To nav iespējams apiet.
Krissy Rieger: Tagad ir nākamās debates par nodokļiem. Jo CDU faktiski ir apsolījusi vai Mercs ir
apsolījis, ka nodokļu samazināšana būs vēl lielāka.
Taču tagad mēs redzam, ka tas, visticamāk, netiks īstenots. Kā jūs to redzat?
Vai mēs kādreiz redzēsim, ka Vācijā tiks samazināts kāds nodoklis, bet netiks pievienoti desmit jauni nodokļi?
Markus Krall: Tātad ne šīs politiskās šķiras vidū. Tas arī ir pilnīgi skaidrs.
Nav svarīgi, cik daudz naudas viņi viņiem dod.
Viņi var vēl vairāk paaugstināt nodokļus. Jūs varat vēl vairāk palielināt parādus. Ar
to nekad nebūs gana. Ar to nekad nepietiks.
Šīs politiskās šķiras alkatība, šīs politiskās šķiras korupcija ir bezgalīga.
Neatkarīgi no tā, cik daudz viņi viņiem dod, alkatība tikai pieaugs. To arī ir viegli paredzēt.
Tāpēc ar šo politisko klasi nebūs ne nodokļu samazināšanas, ne reālu atvieglojumu, ne nodokļu vienkāršošanas, ne kādas reformas,
bet būs nodokļu palielināšana apvienojumā ar lielāku parādu.
Un nauda tiks tērēta pilnām rokām.
Mēs tikko atgriezāmies Sīrijā un atkal esam atstājuši 300 miljonus cilvēku pie genocīda, kas tagad tur valda.
Tātad mēs tagad ar saviem nodokļiem finansējam alavītu, druzu un kristiešu genocīdu.
Tas ir tas, kas notiek. Tas ir skaidri jāpasaka.
Es personīgi uzskatu, ka tā ir genocīda atbalstīšana un līdzdalība tajā, un par to ir jāsoda ar likumu.
Un ka visi šie cilvēki ir jāsauc pie atbildības par genocīda režīma atbalstīšanu tā asiņainajās darbībās.
Bet tas ir cits temats.
Tā arī turpmāk tiks tērēta ar pilnām rokām.
Ikviens, kurš uzskata, ka iemesls tam, protams, ir tikai vēlme tērēt, nepazīst mūsu korumpēto politisko klasi.
Esmu pārliecināts, ka lielākajai daļai mūsu politiķu ir konti Dubaijā vai kur citur, no kurienes plūst kukuļi. Viņi tur nodod
dažus simtus miljonu, un pretī ir daži miljoni kontā kaut kur tālu prom, kur naudas atmazgāšanas
noteikumi nedarbojas un kur var darīt, ko grib.
Tāpēc es uzskatu, ka tas, ko mūsu politiskā šķira šeit īsteno, ir korumpēta Vācijas tautas aplaupīšanas shēma.
Arī Amerikā tagad ir atklājies, ka liela daļa no miljardiem, kas ieplūduši, piemēram,
Ukrainā, ir nonākuši pie demokrātu politiķiem.
Tādējādi tas bija apļveida darījums uz trešo personu, proti, Amerikas nodokļu maksātāju rēķina.
Ja Vācijā ir citādāk, es ēdu slotu ar rokturi.
Krissy Rieger: Kādu nākotni, šis ir mans pēdējais jautājums, kādu nākotni jūs sagaidāt Vācijai pēc pieciem gadiem?
Markuss Krals: Es domāju, ka pēc pieciem gadiem mūsu nākotne būs labāka nekā tagad.
Taču tikmēr mēs piedzīvosim megakatastrofu, kurā Merca kungs ievedīs šo valsti, jo viņš ir apņēmības
pilns kļūt par kancleru ar kreiso spēku žēlastību, vai ne? Galu galā tas ir viņa mūža sapnis.
Atvainojiet.
Tāpēc politika, ko viņš pašlaik īsteno, novedīs pie katastrofas visās frontēs šī vārda vistiešākajā nozīmē.
Ekonomikas jomā tas izraisīs masveida deindustrializāciju, masveida uzņēmumu aizplūšanu.
Es par to dzirdu tikai tagad, kad runāju ar personāla atlases konsultantiem, kas nodarbina atlaistos vadītājus.
Nesen man bija dažas sarunas ar draugiem, kuri darbojas šajā nozarē, un viņi visi man teica, ka agrāk, kad viņiem bija
kandidāti, kandidāti biežāk teica: jā, es vēlos redzēt, kā es varu šeit pilnveidoties.
Man ir nepieciešams nākamais solis karjerā,
Un tagad ir tā, ka cilvēki meklē darbu, gaidot pārstrukturēšanu, migrāciju, slēgšanu, maksātnespēju un visu pārējo, jā?
Citiem vārdiem sakot, visās jomās uzņēmumi vai nu sabruks, vai migrēs, vai samazinās ražošanu un atlaidīs darbiniekus.
Mums jau ir augstākais bezdarbs pēdējo 10 gadu laikā, vai ne?
Ievērojami pieaug bezdarbs, un tas turpinās pieaugt, un jau trīsarpus līdz četrus gadus turpina pieaugt arī
bankrotu skaits, katru gadu uzstādot jaunus bankrotu rekordus.
Zombiji krīt, kā es jau sen paziņoju, jā?
Zombiji krīt, un tie krīt tagad, un krīt lielā skaitā, un, jā, šo ekonomikas krīzi vēl vairāk saasinās Merca kunga politika.
Protams, ja tiek izmaksāts tikai pietiekams naudas daudzums, dažus mēnešus, varbūt pat dažus ceturkšņus būs viltus uzplaukums.
Tomēr tas tiks kompensēts un pārmērīgi kompensēts ar mūsu eksporta nozares sabrukumu, pirmkārt, tāpēc, ka mēs vairs nebūsim
konkurētspējīgi, un, otrkārt, tāpēc, ka amerikāņi samazinās savus valdības izdevumus par trim līdz pieciem triljoniem.
Tāpēc DOGE , ķēdes zāģis, patiešām iesaistās šajā darbā,
un šis, šis Amerikas valdības izdevumu samazinājums izraisīs milzīgu, milzīgu Amerikas pieprasījuma pēc
importa samazināšanos, un viņu pieprasījums pēc importa ir mūsu pieprasījums pēc eksporta.
Un tas sasniegs arī Ķīnu, kur Amerikas pasākumi arī izraisīs pielāgošanās krīzi, un, ja arī
Ķīna saruks, tad no Ķīnas vairs nebūs pieprasījuma.
Citiem vārdiem sakot, tas sasniegs kulmināciju, visas šīs sekas apvienosies vienā laikā,
un tad valsts ekonomiski nonāks pie sienas.
Tādējādi, kā rāda pieredze, politiskā šķira, kas ir ekonomiski piespiesta pie sienas, ir gatava sākt karu.
Man ir aizdomas, ka Merca kungs piegādās raķetes Taurus Ukrainai ar atļauju, ar atļauju
Krievijai sasniegt mērķi, vēl pirms viss ies greizi.
Viņš, es apzināti saku, ir pietiekami neierobežots, lai nelietotu vārdus, kurus varētu interpretēt kā politiķu apvainošanu.
Un, ja viens no šiem Tauriem trāpītu Maskavai vai pat Kremlim, es baidos, ka krievi mums nosūtīs informāciju par to, kurus Berlīnes
rajonus un kuras rūpnīcas Bavārijas dienvidos, kur ražo Taurus, mēs varētu evakuēt, lai
ierobežotu pretuzbrukuma radītos cilvēku zaudējumus.
Krissy Rieger: Mēs pāriesim uzreiz pie pašreizējās tēmas. Ko jūs domājat par koalīcijas līgumu? Kāds saturs jūs uztrauc?
Ernsts Volfs: Tātad kopējā aina patiesībā ir satraucoša. Koalīcijas līgumā ir divas prioritātes.
Viens no tiem ir modernizācija un otrs - digitalizācija.
Tāpēc, manuprāt, koalīcijas līgums nav nekas cits kā licence BlackRock vēl labāk kontrolēt Vāciju.
Jāatceras, ka Bundesvērs jau patiešām ir sācis darboties.
Tās ir pasūtījušas F-35 iznīcinātājus. Tos gatavo vai ražo Lockheed Martin.
Galvenie akcionāri ir BlackRock, Vanguard un State Street.
Tad tika pasūtīti helikopteri un zemūdenes.
Tikmēr Merca kungs ir arī paziņojis, ka atbalsta raķešu Taurus piegādi Ukrainai.
Taurus raķetes ražo MBDA un Saab.
MBDA ir Airbus, t. i., BAE Systems, apakšuzņēmums.
Protams, ir arī lielākie akcionāri - BlackRock ir viens no lielākajiem akcionāriem.
Runājot par digitalizāciju, mēs visi zinām, ka visu lielāko digitālo grupu galvenais investors ir BlackRock.
Un mēs visi zinām, ka Merca kungs bija BlackRock Germany Uzraudzības padomes priekšsēdētājs
pirms 2020. gada, t.i., no 2016. līdz 2020. gadam.
Tātad viss šis jautājums nav nekas cits kā aicinājums BlackRock turpināt lielo pārdali Vācijā.
Vācijas pilsoņi maksās un BlackRock iekasēs.
Ernsts Volfs: Mēs piedzīvosim visu laiku augstāko bezdarba līmeni, un tas notiks šajā likumdošanas periodā.
Mēs redzēsim, ka cenas turpinās strauji augt, kā tas ir noticis līdz šim. Īpaši pārtikas nozarē.
Mēs piedzīvosim lielu nestabilitāti. Pašlaik mēs redzam tirdzniecības karus.
Tās neveicina starptautiskās ekonomikas stabilitāti, gluži pretēji.
Un galvenokārt mēs piedzīvosim vienu lietu. Mēs pieredzēsim lielu pārdali no apakšas uz augšu.
Tāpēc man tikai jāatgādina, ka pagājušajā trešdienā miljardieri pasaulē piedzīvoja lielāko pieaugumu vienas dienas laikā.
Pagājušajā trešdienā tie ieguva 303 miljardus.
Ne tāpēc, ka akciju tirgi ir tik ļoti pieauguši, bet gan tāpēc, ka vienu dienu tie ir
samazinājušies, bet nākamajā atkal palielinājušies.
Un šajā laikmetā jūs varat diezgan labi nopelnīt arī no krītošām akciju cenām, ja jums ir pareizie padomdevēji un pareiza
iekšēja informācija. Un šiem cilvēkiem tā acīmredzot bija.
Krissy Rieger: Tas viss ir ļoti, ļoti, ļoti, ļoti, ļoti, ļoti smagi. Un tagad jūs domājat, ka tas varbūt ir
personisks vērtējums, bet Mercs to saka ļoti, ļoti skaidri, viņš saka, ka tagad viss būs dārgāks.
Ernsts Volfs: Jā, protams, tas ir absolūti neizbēgami.
Tātad mēs piedzīvosim naudas plūdus, kas patiešām ir kaut kas ārkārtējs.
Citiem vārdiem sakot, pat lielāks nekā pēc 2007. un 2008. gada globālās finanšu krīzes.
Un tas, protams, nozīmē, ka cenas krasi pieaugs.
Tātad mēs zinām, ka šis iespējamais īpašais fonds tagad ir iesaistīts šajā lietā.
Tagad to ir pieņēmusi arī valdība.
Tas ir 500 miljardu jauns parāds. Protams, tas ir kaut kādā veidā jāatgūst valdības obligāciju veidā.
Un tas, protams, nozīmē, ka apgrozībā atkal nonāk daudz vairāk naudas un ka pati nauda tiek vēl vairāk devalvēta.
Tāpēc mums jārēķinās ar to, ka tuvākajā nākotnē nauda tiks ievērojami devalvēta.
Saskaņā ar Markusa Kralla un Ernsta Volfa (Markus Krall, Ernst Wolff) teikto Vācijas pilsoņi maksās par
BlackRock labvēlīgu politiku, iespējams, vēl nebijušā apmērā.
Bet kas slēpjas aiz BlackRock, kas ir pasaulē lielākais aktīvu pārvaldītājs ar vairāk nekā 10 triljoniem ASV dolāru?
Tās klienti ir tādas iestādes kā bankas, fondi vai valsts un pensiju fondi un, galvenokārt, privātie investori.
Tie ir superbagātnieki, piemēram, Rotšildi, Rokfelleri vai Vorens Bafets.
Piemēram, BlackRock par savu kļūšanu par lielāko aktīvu pārvaldītāju jāpateicas tam, ka Rotšildi tai
nodeva aktīvus aptuveni 2,8 triljonu ASV dolāru apmērā.
Rotshildi pieder pie pasaules augstās masonijas virsotnes.
Interesanti, ka BlackRock dibinātājs un izpilddirektors Lerijs Finks (Larry Fink) ir arī augsta līmeņa
brīvmūrnieks un sešu spēcīgu oriģinālo ložu biedrs.
Tādējādi BlackRock var identificēt kā finanšu mafijas un globālās augsta līmeņa brīvmūrniecības instrumentu.
Kā jau parādīts raidījumā "Šī sazvērestība iznīcina Vāciju" , Frīdrihs Mercs nav vienkāršs šīs mafijas pakalpiņš.
Viņa dalība virknē ļoti ietekmīgu augsta ranga masonu organizāciju liecina, ka viņš, tāpat kā augsta ranga
masons Olafs Šolcs, ir šī noziedzīgā karteļa aizsegs.
Viņa dalība Bilderberga konferencē 2024. gadā pat nozīmē, ka viņš ir augsta līmeņa
brīvmūrnieku finanšu mafijas izvēlētais pārstāvis Vācijā.
Uzdevumu, ko viņš tagad, acīmredzot, risina ar visu apņēmību un par lielu kaitējumu Vācijas iedzīvotājiem.
Tā kā parādu pakete kalpo tikai viņu interesēm, tā arī ir pasludināma par vēl vienu šī
karteļa noziegumu, kas kā vēzis plosās cilvēces vidū.
Turklāt raidījumā "Lielās atjaunošanas programma - ekonomiskā iznīcināšana un karš" tika paskaidrots, ka Vācija un ES jau
gandrīz desmit gadus tiek apzināti ekonomiski iznīcinātas, pateicoties augsta līmeņa masonu vadītajai
politikai, un, iespējams, tieši novestas līdz karam ar Krieviju.
Šo noziedznieku mērķis ir ne tikai laupīšana, bet arī "Lielā atiestatīšana", ko sludina augsta ranga brīvmūrnieks
un Pasaules ekonomikas foruma WEF dibinātājs Klauss Švābs.
Tas, savukārt, ir paredzēts, lai izveidotu jaunu pasaules kārtību ar vienotu pasaules valdību, kurā
ekonomiski spēcīgām un suverēnām valstīm nav vietas.
No šāda viedokļa parāda pakete ar tās katastrofālajām sekām Vācijai un visas eurozonas
finanšu stabilitātei iegūst pavisam jaunu dimensiju.
Acīmredzot Frīdrihs Mercs un SPD ne tikai nemanāmi turpina iepriekšējās valdības postošo darbu, bet pat
paātrina to līdz pat ekonomiskajam sabrukumam un Vācijas totālam parādsaistību pārpalikumam.
Kā dokumentāli pierādīts ziņotāja Džona Perkinsa (John Perkins) atklājumos, šāda notikumu attīstība, savukārt, paver durvis
turpmākām laupīšanām, izraisot īstu nabadzības spirāli un galu galā pilnībā pakļaujot valstis šī noziedzīgā
karteļa varai vai sagatavojot tās "Lielajai atiestatīšanai".
Bet kā un ar kādiem līdzekļiem var apturēt šos destruktīvos plānus - ar Donalda Trampa, cita glābēja vai jaunu
politisko partiju palīdzību? Uzklausiet Ernsta Volfa noslēgumā:
Krissija Rīgere: Un tomēr cilvēki saka, ka mums ir Milei un mums ir Tramps. Un kuru vien
jūs vēlaties iekļaut šajā sarakstā kā glābēju.
Un tagad mēs runājam par to, ka tas tā nav, ka tas, ko viņi dara, nebūt nav pozitīvi vairākumam.
Kāda, jūsuprāt, ir masu cerība?
Ernsts Volfs: Jā, cerību nesēji ir pašas lielās masas. Tā ir pati tauta.
Tāpēc ikvienam ir jāzina, ka nav neviena cita glābēja, kā vien mēs paši.
Un, lai glābtu sevi, mums vispirms ir jāsaprot, kas notiek mums apkārt.
Tāpēc ir tik svarīgi risināt šīs problēmas un nekurināt galvu smiltīs.
Un, pats galvenais, nebrauciet pakaļ nevienam ar ieslēgtām bākugunīm.
Tātad cilvēki, kas pašlaik ir pie varas, es domāju, ka jums tiešām nav nepieciešams vēlreiz ieskatīties.
Tie ir cilvēki, kas grimst labklājībā.
Tātad Donalds Tramps ir viens no simts bagātākajiem cilvēkiem pasaulē. Milei arī dzīvo greznu dzīvi.
Tāpēc cilvēki nepārtraukti bagātina savus draugus, savus draugu biedrus.
Un sagaidīt, ka šādi cilvēki laiku pa laikam uz jūsu šķīvja uzmetīs kādu drupatas kārtiņu,
protams, ir pilnīgi nepareiza attieksme pret dzīvi.
Jāsaka, ka pasaule patiešām atrodas ārkārtas situācijā, kas ir arī ļoti, ļoti bīstama.
Jo mēs zinām, ka cīņas notiek visur. Mēs arī zinām, ka sociālā nevienlīdzība šobrīd ir neiedomājami liela.
Mēs zinām, ka saskaramies ar milzīgu bezdarba vilni.
Un mums ir jāgatavojas šiem laikiem.
Un neviens no ārpuses mums nepalīdzēs, mums 100 % jāpaļaujas uz sevi.
Krissy Rieger: Tieši tā. Un jo īpaši, ja padomā par to, ka sistēma darbojas tā, ka tā mūs trenē neuzdot nekādus jautājumus
vai, es teiktu, uzdot tikai pareizos jautājumus un nedomāt tik daudz ārpus rāmjiem, bet, galvenais, vienkārši palikt pasīviem.
Un tas viss saskaņā ar devīzi, hei, viņš to izdarīs, es pagaidīšu un redzēšu.
Un šī gaidīšana mūs noved pie diktatūras sajūtas.
Un tad pamosties un domā sev, kā tas notika? Es nezinu, vai es tur biju?
Ernsts Volfs: Jā, problēma ir tā, ka citi šo bezdarbību uztver kā piekrišanu.
Tātad, ja tauta paliek neaktīva, tad varenie vienkārši turpina darboties.
ES toreizējais Komisijas priekšsēdētājs Žans Klods Junkers to formulēja diezgan brīnišķīgi.
Viņš teica, ka mēs brauksim tik tālu, cik cilvēki mums ļaus.
Kad cilvēki pieceļas, mēs speram soli atpakaļ un tad atkal dodamies uz priekšu.
Kamēr cilvēki neko nedara, mēs uzskatām, ka viņi attaisno to, ko mēs darām.
Krissy Rieger: Jā, jūs to ļoti labi apkopojāt. Paldies. Un, pats galvenais, paldies par visu informāciju.
Jūs varat lēnām izveidot priekšstatu par visu situāciju.
Un, pats galvenais, es domāju, ka tas vienmēr ir kā pēriens, lai pateiktu: labi, tik tālu
un ne tālāk. Ar to man pietiek. Nē. Paldies.
Ernst Wolff: Paldies.
Ja šī programma jums ir devusi vielu pārdomām, nepaturiet tās sev.
Palīdziet izplatīt šos faktus un mudiniet arī citus domāt par parādu paketes sekām.