Potem ko je Bundesrat 21. marca 2025 sprejel dolžniški sveženj, se je odprla pot za največje
zadolževanje v zgodovini Zvezne republike Nemčije.
Glavni mediji so govorili o približno enem bilijonu evrov novega dolga.
Kot kažejo trenutni izračuni dogovora CDU/CSU in SPD z Zelenimi, pa bi lahko bila nova gora dolga veliko večja.
Ekonomist Wolf Heinrich Reuter, ki je bil do prekinitve semaforja glavni ekonomist na nemškem zveznem ministrstvu za
finance, pričakuje, da bo zaradi tega v naslednjih desetih letih nastalo za "vsaj 1,8 bilijona" evrov novega dolga.
Glede na to ogromno vsoto so številni vodilni ekonomisti in celo zvezni revizijski urad sprožili alarm in
nujno opozorili na negativne učinke dolžniškega paketa.
Vendar pa so njihova opozorila osrednji mediji bolj ali manj prezrli in le bežno
omenili vrhunske ekonomiste, ki so opozarjali.
To so bili na primer ● Lars Feld: profesor ekonomske politike na Univerzi v Freiburgu in
nekdanji predsednik "Sveta ekonomskih strokovnjakov".
● Veronika Grimm: ekonomistka, profesorica na Tehnični univerzi v Nürnbergu in članica "Sveta ekonomskih strokovnjakov"
● Volker Wieland: direktor Inštituta za monetarno in finančno stabilnost (IMFS) na Goethejevi univerzi v
Frankfurtu in nekdanji član "Sveta ekonomskih strokovnjakov"
● Justus Haucap: dekan Univerze Heinricha Heineja v Düsseldorfu in nekdanji predsednik komisije za monopole
● Christoph M. Schmidt, predsednik Leibnizovega inštituta za ekonomske raziskave
Vsi ti vodilni ekonomisti se bojijo, da bo dolžniški paket spodbudil inflacijo in povzročil
veliko izgubo blaginje nemškega prebivalstva.
To bi lahko celo ogrozilo evropsko finančno stabilnost in povzročilo nov izbruh krize evra.
Priznani ekonomist, svetovalec za upravljanje in avtor Dr. Markus Krall v tem kontekstu govori tudi o
največjem ropu v zgodovini Zvezne republike Nemčije.
Spodaj si lahko ogledate odlomka iz dveh intervjujev z Dr. Krallom in finančnim strokovnjakom Ernstom Wolffom, ki
ju je opravila znana pedagoginja in avtorica Krissy Rieger.
Natančno analizira načrte bodoče nove zvezne vlade pod vodstvom Friedricha Merza, predvsem pa se dotakne bistva posledic:
Krissy Rieger: Pozdravljeni, dragi moji, danes je z nami Markus Krall. Najlepša hvala za vaš čas.
Markus Krall: Z veseljem, gospa Rieger. Vedno novo.
Krissy Rieger: Od našega zadnjega pogovora še vedno preživljamo nemirne čase, lahko bi rekli.
Zdaj so znani rezultati zveznih volitev in vsega je konec. In kaj menite vi?
Ste bili presenečeni tudi nad tem, da je CDU/CSU zdaj, ko so znani končni rezultati, spet postala bolj priljubljena? Kaj menite?
Markus Krall: CDU/CSU se je glede na katastrofalno delovanje vlade semaforja dejansko odrezala veliko slabše, kot bi se morala.
Da, če imaš tako slabo vlado, kot je bila CDU kot opozicija, potem bi moral dobiti nekje med 35 in 40 odstotki.
Načeloma se je CDU glede na okoliščine razmeroma slabo odrezala prav zaradi slabega delovanja g. Merza že pred volitvami.
In če upoštevamo še to, da je po volitvah v bistvu spustil masko in ne le prelomil vse predvolilne obljube, ampak
jih spremenil v svoje nasprotje, potem ni presenetljivo, da AfD zdaj od CDU loči le dve odstotni točki.
In upam, da bo AfD kmalu prehitela CDU, da bo v CDU nastopila pregovorna noč dolgih nožev in da se bo ta
stranka znebila svojega res popolnoma neuspešnega voditelja.
Krissy Rieger: Katero volilno obljubo je bilo najhuje prelomiti?
Markus Krall: To je težko. Pravzaprav je bil vsak od njih tako katastrofalen, da sploh ne veš, kje začeti.
Seveda je najbolj poudarjal, da želi voditi zdravo finančno politiko.
V štirih tednih je zbral več dolga, kot ga je prevzela celotna Zvezna republika Nemčija od svoje ustanovitve leta 1949.
To si morate predstavljati. Res je, da ni podvojila svojega dolga, vendar Zvezna
republika Nemčija takrat ni začela z ničelnim dolgom.
Razlika med takratnim in sedanjim stanjem je torej približno enaka tistemu, kar zdaj v enem
zamahu z dolžniškim paketom ponovno počne gospod Merz.
Zato podvaja dolg Zvezne republike Nemčije in jo grosso modo pripelje do italijanskih razmer, in sicer do več kot
100-odstotnega dolga v razmerju do bruto nacionalnega proizvoda, kar bo povzročilo veliko izrinjanje zasebnih naložb.
Zato zasebne naložbe zavira povpraševanje države, ki se nato pojavi.
Vse skupaj je pohod v socializem.
Druga velika, druga velika katastrofalna, da, druga velika katastrofalna kršitev obljube je
načeloma v zvezi z migracijami. Tu je označil močan Max.
Zdaj vidimo, da je skočil kot tiger in pristal kot posteljna preproga, z gospo Esken kot posteljno preprogo.
To je nekaj, kar si morate privoščiti.
Da, mislim, da ima vsako jutro, kako naj se izrazim, prijeten občutek mravljinčenja v
prstih, ko se sprehodi po tej preprogi ob postelji.
Tretje pomembno vprašanje, pri katerem mu je prav tako popolnoma spodletelo, pa je seveda celotno vprašanje energije in podnebja.
Načeloma namreč nadaljuje uničujočo politiko, ki jo je vodil Habeck in ki je odgovorna za deindustrializacijo Nemčije.
In moram reči, da ima kombinacija vsega tega v sebi nekaj socializma, podobnega Honeckerjevemu.
Torej je to že na meji, ko morate reči, da če želite povzročiti propad Nemčije, potem bi to storili na ta način.
Krissy Rieger: Lahko bi rekli, da je preklical vse svoje predvolilne obljube.
Markus Krall: Da, že prej je bila nekoliko označena, zdaj pa je, lahko bi rekli, zares izkoreninjena.
Krissy Rieger: Ko govorimo o dolgu, vedno pravimo, da je pomemben za gospodarstvo.
Ali bi rekli, da je ta dolg zdaj gonilo gospodarstva in da se zdaj spreminja?
Markus Krall: To, da bi ta dolg pomagal gospodarstvu, je velika neumnost.
Ti dolgovi pomagajo velikim podjetjem, tj. obrambnim podjetjem in nekaterim drugim velikim
podjetjem, vendar ta ne bodo vlagala v nemško gospodarstvo.
Vzemimo na primer štiri milijarde - verjetno 500 milijard - obrambnih izdatkov, ki jih želi sprožiti gospod Merz.
Kdo ima od tega koristi? Podjetja, kot je Rheinmetall.
Vendar Rheinmetall ne vlaga v Nemčiji, ker so stroški energije v Nemčiji za to energetsko zelo
intenzivno proizvodnjo tako visoki, da se mu ne izplača.
Trenutno gradijo nove tovarne streliva in drugih stvari v preostalih delih Ukrajine.
Da. Gradijo jih v preostalih delih Ukrajine.
Ustvarjajo majhen gospodarski čudež, vendar ne v Nemčiji. In tako bo povsod.
Tako bo ta denar zapravljen. Nikakor ne bo pomagal gospodarstvu, tudi če si eden ali dva šefa podjetij že
maneta roke in si mislita: "Oh, to bo super, kaj nas čaka. Da, imeli bomo dodatne dobičke.
Da, nekateri bodo imeli posebne dobičke, vendar bo srednji razred na račun korporacij seveda še bolj potisnjen nazaj.
To je načelo. Kaj je rekel Mussolini? Fašizem je združitev države in velikih korporacij.
To se nam je ponovno zgodilo. V ekonomskem smislu.
Seveda bomo videli, da ta program ne bo pomagal gospodarstvu, ampak mu bo v veliki meri škodil. In to iz več razlogov.
Prvič, dejstvo je, da bo teh 1 800 milijard v štirih letih in pol porabilo celotno nemško varčevanje.
400 milijard je torej 10 odstotkov bruto nacionalnega proizvoda, ki ga Nemčija prihrani vsako leto.
Zato moramo vse svoje prihranke za štiri leta in pol vložiti v javni dolg, da se nam ne bi bilo treba zadolžiti v tujini.
Seveda se bomo zadolževali tudi v tujini, vendar samo zato, da bo razviden vrstni red.
Druga težava je, da se bonitetne ocene Nemčije znižujejo na raven italijanskih.
Italija, Francija in druge države so se doslej lahko refinancirale razmeroma poceni le zato,
ker so si izposodile bonitetno oceno Nemčije.
Z jamstvi, evrom in vsemi uporabljenimi možnostmi prenosa.
In seveda v nasprotju z vsemi obljubami, ki so nam bile dane leta 1999 ob uvedbi evra, vendar je to že druga tema.
Zdaj se je Nemčija ujela v isto past kreditne sposobnosti in ni nikogar, ki bi nam posodil njihovo kreditno sposobnost.
Posledica tega bodo višje obrestne mere za nemške obveznice in posojila na mednarodnih kapitalskih trgih.
Te naraščajoče obrestne mere bodo izrinjale zasebne naložbe.
Graditelj hiše, ki plačuje le pet- ali šestodstotne obresti na hipoteko, si tega ne more več privoščiti, zato ne bo gradil.
Popolnoma enako velja za podjetnika, ki zgradi ali ne zgradi tovarne ali vlaga ali ne vlaga v programsko opremo.
Teh naložb ne bo več in v strokovnem jeziku "kitajskih ekonomistov" se temu reče "izrinjanje".
Z drugimi besedami, izrinjanje zasebnih naložb z državno porabo.
Poleg tega seveda ne bomo dobili tistega, kar ljudje upajo za 1,8 bilijona.
Gospe in gospodje, lahko pozabite, da bi v zameno dobili infrastrukturo ali kaj podobnega.
Zdaj bom za vas izračunal. Najprej od 1,8 bilijona odštejmo 500 milijard, ki bodo namenjene za oborožitev.
Oklep ni naložba, oborožitev pa je državna potrošnja, saj tanki niso primerni za proizvodnjo drugih stvari.
Prav tako ne brezpilotna letala ali kartuše. Lahko jih samo ustreliš.
Da, zato je treba vlagati v našo varnost in vse te neumnosti - vedno temu rečejo naložbe.
Da, najboljša naložba v našo varnost bi bila, če bi si prizadevali za dobre odnose z vsemi našimi sosedami.
Potem pa so se v napadu megalomanije, kakršne nismo imeli od časov Adolfa in Wilhelma, lotili vseh.
Kitajskemu predsedniku pravite diktator, ruskemu predsedniku vseeno, ameriškemu predsedniku, vse, kar so mu
metali v glavo v zmotnem prepričanju, da ne bo nikoli postal predsednik. Tega tu niti ne želim naštevati.
Resnično se norčujemo iz vseh. In potem se zdi, da moramo zdaj nekako porabiti denar za varnost, ki nam
ga ne bi bilo treba porabiti, če tega ne bi storili.
To je vladna potrošnja. Ostane 1,3 bilijona.
Od teh 1,3 bilijona 300 milijard verjetno ne bo šlo za naložbe, temveč za stroške beguncev.
Napovedano je že bilo, da si bodo zvezne dežele iz tega lonca pomagale, da bi še naprej financirale
migracije, ki so postale popolnoma nesposobne za financiranje.
Da, ostane še en bilijon. Polovica teh bilijonov bo verjetno namenjena tako imenovanim podnebnim
naložbam, druga polovica pa pravim infrastrukturnim naložbam.
Naložbe v podnebne spremembe, gospe in gospodje, so popolnoma zapravljene, kajti če 1.000 vetrnih turbin ne proizvede nobene
električne energije, ko ni vetra, 10.000 vetrnih turbin proizvede koliko električne energije, ko je veter? Torej to ne bo delovalo.
Torej pravilo treh, gospod Habeck tega ne more storiti in očitno tudi gospod Merz ne.
Toda, kot sem že dejal, kjer 1000 vetrnih turbin ne proizvede ničesar, jih tudi 10.000 ne proizvede ničesar.
Množenje z nič pomeni nič, gospe in gospodje.
Tako bo teh 500 milijard še naprej usmerjenih v potratne in nedonosne naložbe. To je
najbolj množična napačna dodelitev sredstev doslej.
Vse to so stvari, ki jih bomo morali pozneje z velikimi stroški podreti, saj po koncu
te norosti nihče ne bo mogel storiti ničesar.
Tako ostane 500 milijard za prave naložbe v infrastrukturo. Vendar je država najslabši kupec med vsemi.
Ko država nekje gradi stavbo, je kvadratni meter vedno dva- do trikrat dražji kot pri zasebnikih.
Z drugimi besedami, to velja za vse, za ceste, mostove, stavbe, bolnišnice, šole, ne glede na to, kaj gradi država, je
to vedno dvakrat dražje, kot če bi to gradil zasebni sektor.
Rezultat bo, da bomo za teh 500 milijard dobili le 250 milijard vredno infrastrukturo.
Če upoštevamo, da se to veliko povpraševanje, ki ga želi država razvijati, zdaj srečuje z razpadajočo gradbeno industrijo, ki se
je zaradi Habeckovega zakona o ogrevanju zmanjšala za polovico, saj je uničil trg nepremičnin in s tem v stečaj
spravil izjemno število gradbenih podjetij, se bo to veliko povpraševanje zdaj srečevalo z omejeno ponudbo.
In kaj se zgodi v takem primeru? Cene se zvišajo.
Z drugimi besedami, infrastrukture ne bomo dobili za 250 milijard, ampak morda za 150 milijard.
Toda potem imamo 150 milijard za infrastrukturo, samo za železnico naj bi bilo 100 milijard, kaj torej ostane?
50 milijard, medtem ko porabimo 50 milijard za razvojno pomoč in 15 milijard za
nevladne organizacije? Razmerja niso več ustrezna.
Gospe in gospodje, na voljo vam je 1,8 bilijona dolga.
Vaši otroci in vnuki jih bodo še vedno plačevali, dlje kot Versailles.
V zameno vam bo gospod Merz zagotovil infrastrukturo v vrednosti 150 milijard ali največ 200 milijard. To se bo zgodilo.
To je dobro za gospodarstvo. To je največji rop, ki je bil kdajkoli organiziran proti nemškemu ljudstvu.
Krissy Rieger: Tudi jaz tako vidim. In rekli ste, da bodo naslednje generacije to odplačale. Kakšen je načrt?
Navsezadnje se razpravlja o uporabi prihrankov ljudi, morda davkov na nepremičnine. Kako se bo vse to povrnilo?
Markus Krall: Odplačevanje bo zanimiva stvar. Velik del poplačila bo posledica inflacije.
To pomeni, da bodo državljani, ki so svoj denar vložili v državne obveznice in nominalne vrednosti, tj. police
življenjskega in pokojninskega zavarovanja, hranilne knjižice itd., ali v gotovino, razlaščeni zaradi inflacije.
In kako se bo to zgodilo? Tega denarja ni mogoče zbrati na kapitalskem trgu v takšnih
količinah, ne da bi se obrestne mere močno zvišale.
Žal mi je.
Tako bodo s posredniki, kot je BlackRock, ki bo s tem, mimogrede, obogatel, te obveznice
odkupili neposredno od Zvezne republike Nemčije.
Nato jih bo BlackRock prodal ECB. Seveda s premijo.
To pomeni, da bo družba BlackRock vsakič pritisnila dva gumba, in sicer nakup in prodajo. To se nato prenese na ECB.
V zameno pa lahko brez tveganja, brez truda in s pritiskom na dva gumba zaslužimo milijarde.
To se bo zgodilo. Zato BlackRock meni, da je to tako odlično.
In prav zato se gospodu Merzu kot nekdanjemu vodji družbe BlackRock Europe oziroma predsedniku
nadzornega sveta družbe BlackRock Europe to zdi tako odlično.
Njegov nekdanji delodajalec Larry Fink si že veselo meša roke.
Seveda je tudi glavni delničar celotne obrambne industrije.
Z drugimi besedami, tisti, ki bodo imeli koristi od tega napada.
Tako je videti. Kje je torej zvestoba gospoda Merza?
Očitno pa ne nemškemu ljudstvu, ki mu je govoril o tem, da je dober finančni politik.
To se bo zgodilo.
In ko bo BlackRock kupil te ogromne količine obveznic in jih prodal ECB, jih bo ta kupila s sveže natisnjenim denarjem.
To bo povečalo ponudbo denarja. Povečanje ponudbe denarja ima inflacijski učinek.
In če se bo ponudba denarja nato močno povečala in bo denar devalviran, se bo teh 1,8 bilijona v bistvu
povrnilo z devalvacijo polic življenjskega zavarovanja, državnih obveznic in varčevalnih računov.
Zato se na ta način prevzame neposredno od državljana.
Brezplačnega kosila ni, gospe in gospodje.
Država bo vedno morala od državljanov zahtevati, da plačajo vse, kar zapravi. Tega ni mogoče zaobiti.
Krissy Rieger: Zdaj so na vrsti naslednje razprave o davkih. Ker je CDU dejansko obljubila oziroma je
Merz obljubil, da bo prišlo do večjega znižanja davkov.
Zdaj pa lahko vidimo, da se to verjetno ne bo uresničilo. Kako to vidite vi?
Ali bomo v Nemčiji kdaj videli, da se bo kakšen davek zmanjšal, ne pa da se bo medtem dodalo deset novih?
Markus Krall: Torej ne v tem političnem razredu. Tudi to je povsem jasno.
Ni pomembno, koliko denarja jim dajo.
Davke lahko še dodatno zvišajo. Lahko se še bolj zadolžite. Nikoli ne bo dovolj. Nikoli ne bo dovolj.
Pohlep tega političnega razreda in korupcija tega političnega razreda sta neskončna.
Ne glede na to, koliko jim dajo, se bo pohlep le še povečal. Tudi to je mogoče zlahka predvideti.
Zato s tem političnim razredom ne bo ne znižanja davkov, ne resničnih olajšav, ne poenostavitve davkov, ne
kakršne koli reforme, ampak bo prišlo do povečanja davkov v kombinaciji z večjim zadolževanjem.
Denar bo porabljen s polnimi rokami.
Pravkar smo se vrnili v Sirijo in ponovno pustili 300 milijonov ljudi na cedilu z genocidom, ki je tam zdaj na oblasti.
Tako zdaj z našimi davki financiramo genocid nad alaviti, druzi in kristjani.
To se dogaja. To je treba jasno povedati.
Osebno menim, da gre za pomoč pri genocidu, ki jo je treba kaznovati z zakonom.
In da bi morali vsi ti ljudje odgovarjati pred sodiščem, ker so podpirali genocidni režim pri njegovih krvavih dejavnostih.
Toda to je že druga tema.
Še naprej bo porabljen s polnimi rokami.
Kdor verjame, da je to seveda le posledica želje po trošenju, ne pozna našega pokvarjenega političnega razreda.
Prepričan sem, da ima večina naših politikov račune v Dubaju ali kje drugje, kjer se pretakajo povračila. Tja prenesejo nekaj sto
milijonov, v zameno pa je nekaj milijonov na računu nekje daleč stran, kjer predpisi o pranju
denarja ne delujejo in kjer lahko počneš, kar hočeš.
Zato menim, da je to, kar naš politični razred počne v tem primeru, koruptivna roparska shema proti nemškemu ljudstvu.
V Ameriki se je izkazalo, da je velik del milijard, ki so se stekale na primer v Ukrajino, šel nazaj k demokratskim politikom.
Šlo je torej za krožno transakcijo na račun tretjih oseb, in sicer ameriških davkoplačevalcev.
Če je v Nemčiji drugače, bom jedel metlo z ročajem.
Krissy Rieger: Kakšno prihodnost, to je moje zadnje vprašanje, kakšno prihodnost pričakujete za Nemčijo čez pet let?
Markus Krall: Mislim, da bomo čez pet let živeli v boljši prihodnosti kot zdaj.
Medtem pa bomo doživeli veliko katastrofo, v katero bo to državo popeljal gospod Merz, ker je odločen postati kancler z milostjo
levice, kajne? Navsezadnje so to njegove življenjske sanje.
Žal mi je.
Zato bo politika, ki jo zdaj vodi, v pravem pomenu besede vodila v katastrofo na vseh področjih.
Na gospodarskem področju bo to povzročilo obsežno deindustrializacijo, množičen odhod podjetij.
O tem slišim šele zdaj, ko se pogovarjate s svetovalci za zaposlovanje, ki zaposlujejo odpuščene menedžerje.
Pred kratkim sem se nekajkrat pogovarjal s prijatelji, ki se ukvarjajo s tem poslom, in vsi so mi povedali, da so v
preteklosti, ko so imeli kandidate, ti pogosteje rekli: da, želim videti, kako se lahko tukaj
izboljšam. Potrebujem naslednji korak v svoji karieri,
Zdaj pa ljudje iščejo delo v pričakovanju prestrukturiranja, migracij, zaprtja, insolventnosti in vsega ostalega, kajne?
Z drugimi besedami, na vseh področjih bodo podjetja propadala, se selila ali pa zmanjševala proizvodnjo in odpuščala ljudi.
Že zdaj imamo najvišjo brezposelnost v zadnjih desetih letih, da?
Brezposelnost se močno povečuje in se bo še povečala, prav tako se že tri leta in pol do štiri leta povečuje
število stečajev, ki vsako leto postavljajo nove rekorde.
Zombiji padajo, kot sem napovedal že pred časom, da?
Zombiji padajo, padajo zdaj in padajo v velikem številu, in da, ta gospodarska kriza se
bo zaradi politik gospoda Merza še poslabšala.
Seveda, če se izplača le dovolj denarja, bo za nekaj mesecev, morda celo za nekaj četrtletij, prišlo do lažnega razcveta.
Vendar bo to nadomestil in nadomeščal zlom naše izvozne industrije, prvič, ker ne bomo več
konkurenčni, in drugič, ker bodo Američani zmanjšali svojo javno porabo za tri do pet bilijonov.
Zato se DOGE z motorno žago zares ukvarja s tem,
in to, to zmanjšanje ameriške državne porabe bo povzročilo velik, velik upad ameriškega povpraševanja po uvozu, njihovo
povpraševanje po uvozu pa je naše povpraševanje po izvozu.
To bo doseglo tudi Kitajsko, kjer bodo ameriški ukrepi sprožili krizo prilagajanja, in če se bo tudi
Kitajska skrčila, ne bo več povpraševanja iz Kitajske.
Z drugimi besedami, vse to bo doseglo vrhunec, vsi ti učinki se bodo združili hkrati in država se bo ekonomsko znašla pred zidom.
Izkušnje kažejo, da je politični razred, ki je ekonomsko postavljen ob zid, pripravljen na vojno.
Domnevam, da bo gospod Merz dostavil rakete Taurus v Ukrajino z dovoljenjem, s ciljem Rusiji, preden bo šlo kaj narobe.
Je, bom rekel namenoma, dovolj neomejen, da ne uporablja besed, ki bi jih lahko razumeli kot žaljive za politike.
In če bi eden od taurusa zadel Moskvo ali celo Kremelj, se bojim, da bi nam Rusi poslali informacije o tem, katere predele Berlina
in katere tovarne na jugu Bavarske, kjer taurus proizvajajo, bi lahko evakuirali, da bi omejili človeško škodo v protinapadu.
Krissy Rieger: Prehajamo neposredno na trenutno temo. Kaj menite o koalicijski pogodbi? Katera vsebina vas skrbi?
Ernst Wolff: Zato je celotna slika dejansko zaskrbljujoča. Koalicijska pogodba ima dve prednostni nalogi.
Prvi je nadgradnja, drugi pa digitalizacija.
Zato je koalicijska pogodba po mojem mnenju le dovoljenje za BlackRock, da še bolje nadzoruje Nemčijo.
Ne smete pozabiti, da se je Bundeswehr že močno razmahnil.
Naročili so bojna letala F-35. Ta letala bo dokončal ali izdelal Lockheed Martin.
Glavni delničarji so BlackRock, Vanguard in State Street.
Nato so naročili helikopterje in podmornice.
Medtem je Merz izjavil, da se zavzema za dobavo raket Taurus Ukrajini.
Rakete Taurus izdelujeta družbi MBDA in Saab.
MBDA je podružnica družbe Airbus, tj. BAE Systems.
Seveda so tu tudi največji delničarji - BlackRock je eden največjih delničarjev.
Kar zadeva digitalizacijo, vsi vemo, da je glavni vlagatelj vseh večjih digitalnih skupin družba BlackRock.
In vsi vemo, da je bil gospod Merz predsednik nadzornega sveta družbe BlackRock Nemčija v
letih pred letom 2020, tj. med letoma 2016 in 2020.
Zato je vse skupaj le vabilo družbi BlackRock, da nadaljuje veliko prerazdeljevanje v Nemčiji.
Nemški državljani bodo plačali, BlackRock pa bo pobral denar.
Ernst Wolff: Doživeli bomo najvišjo brezposelnost vseh časov, in to v tem zakonodajnem obdobju.
Cene bodo še naprej rasle v nebo, tako kot so rasle do zdaj. Zlasti v živilskem sektorju.
Doživeli bomo veliko nestabilnost. Trenutno smo priča trgovinskim vojnam.
Ne spodbujajo ravno stabilnosti v mednarodnem gospodarstvu, nasprotno.
Predvsem pa bomo izkusili eno stvar. Priča bomo veliki prerazporeditvi z dna na vrh.
Naj vas spomnim, da so prejšnjo sredo milijarderji na svetu doživeli največji dobiček v enem dnevu.
Prejšnjo sredo so pridobili 303 milijarde.
Ne zato, ker so se delniški trgi tako močno povečali, temveč zato, ker so en dan padli, naslednji dan pa spet narasli.
V današnjih časih lahko precej dobro zaslužite tudi na padajočih cenah delnic, če imate prave svetovalce in
prave notranje informacije. In ti ljudje so to očitno imeli.
Krissy Rieger: Vse to je zelo, zelo, zelo, zelo, zelo težko. In zdaj mislite, da je to morda osebna ocena, toda
Merz to zelo, zelo jasno pove, pravi, da bo zdaj vse dražje.
Ernst Wolff: Da, seveda, temu se ni mogoče izogniti.
Tako bomo doživeli poplavo denarja, ki je nekaj posebnega.
Z drugimi besedami, še večji kot po svetovni finančni krizi v letih 2007 in 2008.
To seveda pomeni, da se bodo cene močno zvišale.
Vemo torej, da je bil ta domnevni posebni sklad zdaj vključen v igro.
To je zdaj sprejela tudi vlada.
To je 500 milijard novega dolga. Seveda ga je treba nekako povrniti v obliki državnih obveznic.
To pa seveda pomeni, da je v obtoku spet veliko več denarja in da je denar sam še dodatno razvrednoten.
Zato se moramo sprijazniti z dejstvom, da bo denar v bližnji prihodnosti močno razvrednoten.
Markus Krall in Ernst Wolff menita, da bodo nemški državljani plačali politiko v korist
BlackRocka v obsegu, kakršnega morda še ni bilo.
Kdo pa stoji za družbo BlackRock, ki je z več kot 10 bilijoni USD največji upravitelj premoženja na svetu?
Njegove stranke so institucije, kot so banke, fundacije ali državni in pokojninski skladi, predvsem pa zasebni vlagatelji.
To so superbogataši, kot so Rothschildi, Rockefellerji ali Warren Buffet.
Družba BlackRock je na primer postala največji upravljavec premoženja zaradi prenosa sredstev Rothschildov v
skupni vrednosti približno 2,8 bilijona ameriških dolarjev.
Rothschildi spadajo v vrh svetovne prostozidarske veleposesti.
Zanimivo je, da je Larry Fink, ustanovitelj in izvršni direktor družbe BlackRock, tudi prostozidar
visoke stopnje in član šestih močnih izvirnih lož.
Družbo BlackRock je tako mogoče prepoznati kot orodje finančne mafije in globalne prostozidarske organizacije na visoki ravni.
Kot je bilo že prikazano v oddaji "Ta zarota uničuje Nemčijo" , Friedrich Merz ni le pristaš te mafije.
Njegovo članstvo v številnih zelo vplivnih organizacijah visokih prostozidarjev kaže, da je tako kot visoki
prostozidar Olaf Scholz vodja tega zločinskega kartela.
Njegova udeležba na konferenci Bilderberg 2024 celo pomeni, da je izbrani predstavnik finančne
mafije visoke stopnje prostozidarstva v Nemčiji.
Te naloge se zdaj očitno loteva z vso odločnostjo in v veliko škodo nemškega prebivalstva.
Ker dolžniški paket služi le njihovim interesom, ga je treba razglasiti za še en zločin tega
kartela, ki se kot rak razrašča med človeštvom.
Poleg tega je bilo v oddaji "Agenda velike ponastavitve - gospodarsko uničenje in vojna" pojasnjeno, da sta Nemčija in EU
že skoraj deset let namenoma gospodarsko uničeni zaradi politike, ki jo vodijo visoki prostozidarji, in
da sta morda neposredno vodeni tudi v vojno z Rusijo.
Cilj teh kriminalcev ni le ropanje, temveč tudi "velika ponastavitev", ki jo razglaša visoki prostozidar in
ustanovitelj Svetovnega gospodarskega foruma WEF Klaus Schwab.
S tem pa naj bi vzpostavili nov svetovni red z enotno svetovno vlado, v kateri ekonomsko
močne in suverene države ne bodo imele mesta.
S tega vidika dobi dolžniški paket s svojimi katastrofalnimi posledicami za Nemčijo in finančno
stabilnost celotnega evrskega območja povsem novo razsežnost.
Očitno je, da Friedrich Merz in SPD ne le nemoteno nadaljujeta uničevalno delo prejšnje vlade, ampak ga celo pospešujeta do
točke gospodarskega zloma in popolne prezadolženosti Nemčije.
Kot je razkril žvižgač John Perkins , takšen razvoj dogodkov odpira vrata nadaljnjim ropom, sproža pravo spiralo
osiromašenja in na koncu države popolnoma spravi pod oblast tega zločinskega kartela ali jih pripravi na "veliko ponastavitev".
Toda kako in na kakšen način je mogoče zaustaviti te uničujoče načrte - z Donaldom Trumpom, drugim odrešiteljem ali
novimi političnimi strankami? Poslušajte Ernsta Wolffa na koncu:
Krissy Rieger: A ljudje pravijo, da imamo Mileja in Trumpa. In kogarkoli želite uvrstiti na ta seznam kot rešitelja.
Zdaj pa govorimo o tem, da temu ni tako in da to, kar počnejo, nikakor ni pozitivno za večino.
Kaj bi rekli, da je upanje za množice?
Ernst Wolff: Da, nosilec upanja so velike množice same. To so ljudje sami.
Zato mora vsakdo vedeti, da nas ne bo rešil nihče drug kot mi sami.
Da bi se rešili, moramo najprej razumeti, kaj se dogaja okoli nas.
Zato je tako pomembno, da se s temi stvarmi spoprimemo in ne zatiskamo glave v pesek.
Predvsem pa nikogar ne zasledujte z utripalkami.
Zato se ljudem, ki so trenutno na oblasti, res ni treba posebej ozirati.
To so ljudje, ki živijo v blaginji.
Donald Trump je eden od stotih najbogatejših ljudi na svetu. Milei prav tako živi razkošno življenje.
Tako ljudje nenehno bogatijo svoje prijatelje, svoje pajdaše.
Pričakovati, da bodo takšni ljudje občasno spustili drobtinice na vaš krožnik, je seveda popolnoma napačen odnos do življenja.
Treba je povedati, da je svet res v izrednih razmerah, kar je tudi zelo, zelo nevarno.
Ker vemo, da se bojuje povsod. Vemo tudi, da je socialna neenakost trenutno nepredstavljivo velika.
Vemo, da se soočamo z velikim valom brezposelnosti.
Na te čase se moramo pripraviti.
In nihče nam ne bo pomagal od zunaj, 100-odstotno se moramo zanesti nase.
Krissy Rieger: Točno tako. In še posebej, če pomislimo na dejstvo, da sistem deluje tako, da nas usposablja za to, da ne
postavljamo nobenih vprašanj ali, naj rečem, da postavljamo le prava vprašanja in da ne razmišljamo toliko
izven okvirov, predvsem pa, da preprosto ostanemo pasivni.
In vse to v skladu z geslom, hej, on bo to naredil, jaz bom počakal in videl.
To čakanje nas nato pripelje do nečesa, kar se zdi kot diktatura.
Potem se zbudite in si mislite, kako se je to zgodilo? Ne vem, ali sem bil tam?
Ernst Wolff: Da, težava je v tem, da drugi to neaktivnost razumejo kot privolitev.
Če torej ljudje ostanejo neaktivni, potem mogočneži preprosto nadaljujejo z delom.
Jean-Claude Juncker iz EU, takratni predsednik Komisije, je to zelo lepo povedal.
Rekel je, da bomo šli tako daleč, kot nam bodo ljudje dovolili.
Ko ljudje vstanejo, naredimo korak nazaj in nato spet nadaljujemo.
Dokler ljudje ne storijo ničesar, se nam zdi, da s tem odobravajo naša dejanja.
Krissy Rieger: Da, zelo dobro ste to povzeli. Hvala. Predvsem pa se vam zahvaljujem za vse informacije.
Počasi si lahko ustvarite sliko celotne situacije.
Predvsem pa mislim, da je vedno kot brco v rit, če rečemo: "V redu, tako daleč in ne več. To je zame dovolj. Ne. Hvala.
Ernst Wolff: Hvala.
Če vam je ta program dal misliti, tega ne zadržujte zase.
Pomagajte razširiti ta dejstva in spodbudite druge, da razmislijo o posledicah paketa o dolgu.