"Ако търсим там, кой трябва да свърши работата?
Заедно с някои колеги създадох свой собствен център:
Център за разследване, преоценка, съдебно преследване и предотвратяване на престъпления срещу човечеството
(Centre for the Investigation, Reappraisal, Legal Prosecution and Prevention of Crimes against Humanity).
Много хора винаги казват: защо престъпления срещу човечеството?
Защото това, което преживяхме тук, бяха престъпления срещу човечеството.
Хората са били преследвани. Лекарите продължават да бъдат преследвани и днес.
Лекарите са хвърлени в затвора за това, че си вършат работата.
Моят колега Райнер Фюелмих е в затвора в Гьотинген. Той също е голям просветител.
Преоценка може да има само ако променим политическата ситуация.
Защото тези политически условия, при които просто предаваме властта, никога няма да доведат до преоценка.
Защото, както казах, тогава извършителите сами ще се примирят с това.
Никой не може да предположи, че тези, които са извършили тези престъпления срещу човечеството, ще
се изправят и ще кажат: "Да, ние го направихме".
А сега бихме искали да застанем пред съда, пред съдиите, които сами сме избрали, пред прокурорите, които сами сме избрали, за да
преценят дали това, което сме направили, е било правилно или не.
Съдиите, които преди три месеца, преди да изтекат досиетата на РКИ, все още ми казваха, че тогава всички са правили
всичко правилно и че сега тези съдии трябва изведнъж да се примирят със ситуацията... Това също няма да помогне.
Ще работи само тогава... - и Ралф Боес току-що го обяви, и аз съм съгласен с Ралф Боес, с много
хора, просто погледнете уебсайта, който той спомена.
Мисля, че трябва да преминем през федералните щати.
Във всяка федерална държава имаме собствена конституция.
И тъй като те са отделни конституции, всяка от конституциите на федералната държава ни позволява да ги изменяме.
Властта е в нашите ръце. Вие просто не го знаете..."
Бих искала да приветствам Ралф Лудвиг, адвокат, в студиото на Kla.TV днес.
Здравейте.
На демонстрацията в Берлин казахте, че имаме властта в ръцете си, но дори не я знаем.
Така че и аз не знам. Дори не знам каква сила имам в ръцете си.
И дори не знам как трябва да влияя на политическите решения, как става това.
Можете ли да ни помогнете, можете ли да ми помогнете, можете ли да помогнете малко на зрителите?
Да, по принцип не е толкова трудно.
В Германия има 16 федерални провинции и всяка от тях има собствена конституция.
И всяка държавна конституция - като оставим за момент Хесен извън уравнението, но по принцип Хесен също - всяка
държавна конституция има възможност за народно законодателство.
Това означава, че хората, които живеят в съответната федерална провинция, могат да създават свои собствени закони.
И те могат не само да създават закони, но и да променят конституцията, конституцията на съответния щат.
Така че те могат да променят правилата на съжителство, правилата на структурата, политическата
структура, в своята федерална държава, ако искат.
За това са необходими определени мнозинства. С други думи, винаги има три стъпки.
Първата стъпка е народно предложение. Това означава, че идеята е предложена.
Трябва да съберете определен малък брой гласове.
Вторият е така нареченият референдум.
Това означава, че трябва да докажете, че определен брой хора в страната се интересуват от тази тема.
Това винаги е и най-трудният етап и след като го преодолеете, след това има избори, както знаем, на избори, след това в неделя
хората се призовават в избирателните секции и могат да гласуват по този политически въпрос или закон, който въвеждате, или нещо
подобно и след това могат да кажат, ако ние като хора в тази провинция искаме да върви по този начин или по този
начин, или да има този закон, тази наредба или тази наредба не.
По принцип това е предвидено в конституцията на всяка държава.
А това означава, че ако искаме, бихме могли сами да се намесим в политическите решения - освен да отметнем квадратчето
веднъж на четири или пет години и да се надяваме, че правилните хора ще излязат от него и ще вземат правилните решения.
А, да. А конституциите на щатите - сега малко се загубих... Ние също имаме конституция.
Какво е това? По някакъв начин не работи на федерално ниво, а само на щатско. Как се получава това?
Да, разбира се, че имаме Основен закон, който вече се нарича Основен закон, а не Конституция на Германия
или Германска конституция, а се нарича: "Основен закон на Федерална република Германия".
Разбира се, за това има исторически причини. Германия е разделена след Втората световна война.
Германия беше окупирана, беше окупирана от различни, всъщност от четирите сили победителки, и
Германия беше разделена териториално, така да се каже.
С други думи, териториалната цялост на Германския райх вече не съществува.
И тогава започна Студената война, така да се каже, между Запада и Изтока, основно Русия - по онова време Съветския съюз.
И западните сили имаха различни виждания за това как да се справят с Германия, как да се справят
с нея, какво трябва да бъде бъдещето на Германия.
И да, Федерална република Германия е създадена през 1949 г., така да се каже, а Федерална република
Германия, разбира се, е само част от целия Германски райх.
По онова време все още се предполагаше, че в даден момент ще бъде намерено решение, решение за цяла Германия, и затова не беше
създадена германска конституция, защото конституцията можеше да бъде създадена само за цялата територия на
Райха, бившата територия на Райха, цялата територия на Германия, и тя се наричаше Основен закон.
По принцип това е основният закон на трите съюзнически сили победителки, който след това е договорен
с политиците в Херен-Чиемзее, повече или по-малко.
И този основен закон също оцеля след обединението.
Дори тогава, въпреки че Основният закон го предвижда, не е създадена общогерманска конституция, а
Основният закон е продължен по същия начин като конституция.
Винаги съм казвал, че една конституция може да бъде конституция само ако има суверен.
И суверенът не е, както казва само Карл Шмит, този, който решава за извънредното положение, а
суверенът е този, който може да промени правилата.
А нашата конституция не позволява на хората да променят правилата.
Това означава, че в този смисъл Основният закон не може да бъде конституция, тъй като не признава суверен.
Или единственият суверенен акт, който познаваме като граждани, е гласуването - избирането на Бундестага веднъж на четири години.
И това е единственото участие на хората във Федерална република Германия.
Нищо друго не е планирано. Няма популярно законодателство.
В член 20 все още съществува разпоредба, според която суверенът определя политиката чрез
избори и гласуване, но в Германия няма гласуване.
Няма закон за гласуването и следователно няма гласуване.
След това има член 146, който предвижда, че германският народ може да си даде нова конституция или конституция.
Много конституционни юристи казват, че този параграф или този член не се прилага, тази норма не се прилага.
Можете да дискутирате надълго и нашироко, но от друга страна, във всяка конституция на провинция в Германия съществува възможност
хората да се намесват активно в законодателството чрез трите стъпки, които току-що споменах, да
създават сами закони, т.е. да променят сами правилата.
И не само могат да променят правилата за прилагане, като например законите, но могат дори - както казах в малка скоба около
Хесен - да променят конституцията във всяка федерална държава, т.е. да променят правилата за тяхното съвместно съществуване.
Има две основни ценности, които трябва да бъдат спазвани.
Това винаги е принципът на демокрацията, т.е. всяко политическо решение трябва да се основава на волята на народа.
Втората е гаранцията за човешкото достойнство. Затова не трябва да променяме правилата така, че да
се премахне гаранцията за човешкото достойнство.
Но това са единствените правила и в рамките на тези правила хората във всяка федерална държава могат да вземат решения.
Така например можем да решим, че вече не искаме да избираме правителството или парламента на щата на всеки пет (правилно:
четири) години, а искаме да го избираме на всеки две години.
Или пък можем да решим, че вече не искаме да имаме държавно управление, а държавният парламент да назначава
администратори, които да изпълняват определени задачи и т.н.
Теоретично можем също така да премахнем парламента, ако имаме алтернатива, която не представлява демократичната
воля по сравним начин, но изразява демократичната воля.
Така че можем да променим много неща, но само на държавно ниво, а не на национално.
Да, много интересно. А как може да се инициира такъв процес?
Да предположим, че сега искаме да променим нещо в целия този политически структурен пейзаж или например да променим
назначаването на съдии или прокурори, така че те вече да не се назначават от Министерството на правосъдието, а от народа.
Как можете да го направите? Как можете да поемете инициативата?
По принцип, както казах, всички закони, включително и конституциите на държавите, могат да бъдат променяни.
И по принцип можете просто да стартирате инициатива, един или двама души могат да стартират инициатива...
...И така, ти и аз?
Бихме могли и двамата - е, вероятно не сега, защото не живеем в една и съща федерална държава, но по принцип да.
Ако живеехме в една и съща федерална държава, можехме просто да кажем, че искаме промяна в закона.
След това изготвяме правен текст, така да се каже, както си го представяме - с други думи, това, което правим.
Мм.
Съществуват и разлики. Можете също така да направите популярни запитвания, като възложите на Парламента да се занимае с
определени въпроси, така че да се наложи да проведе сесия, парламентарна сесия, за да се занимае с този въпрос.
Но сега чисто народното законодателство означава, че ние едновременно пишем закон, така да се каже, и внасяме този закон,
който обикновено се внася в Президиума на Държавния парламент.
И след това ще бъде оповестено нормално, така да се каже, че сега тук се инициира народно движение с това изменение на закона.
След това можем да излезем и да съберем гласове в подкрепа на тази промяна в закона, която имаме.
И ако след това достигнем определен кворум - на първия етап той е сравнително нисък, в някои страни е само 6000 или 5000 гласа, ако
имаме тези гласове, тогава можем да започнем т.нар. референдум.
Това означава, че след това парламентът на държавата разглежда петицията за референдум и може да я
одобри или не. В такъв случай референдум няма да има.
След това се преминава към референдум, който трябва да събере определен брой подписи в рамките на определен
период от време, обикновено между шест и осем месеца.
И ако този кворум е надхвърлен, парламентът на държавата отново разглежда този въпрос и разглежда въпроса
дали да одобри или не тази законодателна инициатива.
И ако той не го даде, се провежда референдум, който е като избори.
Тогава гражданите са призовани да гласуват в неделя.
И тогава те казват: Добре. Гражданите се питат дали искат този закон - "да" или "не".
Както казахте на демонстрацията в Берлин, окончателното решение отново трябва да бъде взето от народа.
Следователно това би могло да бъде практически инициирано чрез конституциите на тези държави.
Да, точно така. През периода на коронавирусите видяхме по-специално как политиката навлезе в живота на хората.
И смятам, че хората трябва да могат да се защитят от тази навлизаща политика.
И това, което току-що описах, тези стъпки, тези три стъпки, отнемат безкрайно много време.
И дотогава, разбира се, не бяхме в състояние да предотвратим нищо.
Ето защо моето предложение е най-напред да впишем т.нар. право на вето в конституциите на всички щати.
Така че по същество казваме, че всеки закон и всяка наредба, които правителството на щата
приема, ще влязат в сила най-рано след три месеца.
През тези три месеца хората с определен кворум имат време да съберат подписи.
И ако те съберат определен брой подписи, мисля за два и половина процента от населението, което може да бъде организирано по
различен начин, тогава ще се проведе референдум за този закон.
Защото тогава два процента и половина казаха, че не искат този закон.
Това е доста. Искам да кажа, че пет процента са парламентарна група.
Така че тук два процента и половина казват, че не искат това.
След това целият народ, т.е. народът на съответната федерална държава, гласува дали иска този закон или тази наредба.
И ако законодателят издаде наредба или закон - защото казва, че това е абсолютно спешно, трябва да го направим бързо сега
- ако не даде тримесечен срок, тогава трябва да се проведе задължително гласуване на този закон, на тази наредба.
За да не се стига до ситуация, в която законодателят създава закони много бързо, така да се каже.
Винаги казвам, че ако хората можеха да гласуват за изискването за маска, то нямаше да се случи.
Да, задължението за носене на маска беше въведено в рамките на операция за прикритие и именно този страх
създаде предпоставки хората да се ваксинират например.
И тук трябва да кажем, че ако искат да създадат закони за нощта и мъглата, които да влязат в сила за кратко време,
политиците трябва незабавно и винаги да подлагат тези закони на гласуване, за да може народът да каже "не", ако е необходимо.
Това е правото на вето, крайният орган за вземане на решения, както винаги казвам. Да.
Че хората могат да кажат "не" и че това не е начинът да се постигне нещо.
Можем да го направим. Можем да го направим във всеки федерален щат.
И това ще даде яснота на политиците, че всеки закон, който те правят - сега, например, че сега е на
федерално ниво, точно тези дългове, които те са поели.
Но също така би било възможно например да се каже... Е, Федералният съвет също трябва
да даде съгласието си за федералните закони.
И ако ние, хората от федералните щати, бяхме казали на правителството, че не трябва да се съгласява
с това, тогава нямаше да има този дълг, например.
И ние, гражданите, трябва да имаме тази власт, не само да гласуваме веднъж и след това да не можем да контролираме какво
правят политиците в отделните случаи, какви коалиции се създават, как решават политиците, а да можем като граждани да кажем по
всяко време по всеки един политически въпрос, че не искаме това.
Има ли вече признаци, че групи работят в тази посока и са поели инициативата?
Да, идеята на всичко това е да се направи напълно децентрализирано.
Така че не искаме някаква централна организация да се занимава с това.
Вместо това основно казахме, че две неща са от решаващо значение за нас.
Групите и организациите, които се занимават с това, трябва да се справят помежду си по определен демократичен начин.
Казваме, че винаги трябва да вземате решения, основани на приемането.
С други думи, ако искаме да имаме истинска демокрация, първо трябва да я изживеем сами в малък мащаб.
С други думи, не можем да изискваме обществото ни да бъде демократично.
И ние самите в малък мащаб, в района, в който работим, не действаме демократично помежду
си, не действаме по начин, основан на приемане.
Така че това е важно решение при тези условия.
Втората точка е да помислим как да мотивираме възможно най-много хора да съберат достатъчно подписи за такъв
референдум или преди всичко за петицията за референдум.
И това трябва да бъде напълно децентрализирано, да го правят малките клетки, които могат да решават много
по-добре на местно ниво, отколкото някой централно, какви са темите, какво е интересно и т.н.
И в момента се формират толкова много инициативи.
Наистина просто го предложихме и казахме: "Боже, направете нещо.
И сега сме поканени в Баден-Вюртемберг.
Съществува огромен кръг от инициативи, които искат да направят това, които искат да го реализират.
Току-що се върнах от Саксония-Анхалт, малко преди това интервю. Бях в Гюстен в Саксония-Анхалт.
Там се срещнаха много членове, много районни клонове на партията "ДиеБазис", която също се
интересува от този вид демокрация на местно ниво.
И точно това направихме, така че в общи линии просто обсъдихме защо някой трябва да гласува за базата.
И изненадващо, резултатът беше точно такъв:
Защото ние сме тези, които в крайна сметка ще успеят да постигнат точно този вид демокрация отдолу - решенията да се взимат на
субсидиарна основа отдолу нагоре, а не отгоре надолу, да сме децентрализирани, всички ключови решения да се вземат на местно
ниво - всички хора да участват във всички политически решения.
Всъщност това е уникалното предимство на базата. И ние искаме да популяризираме това по-силно.
Именно това е идеята, че решенията се вземат отдолу, а не отгоре.
Не се нуждаем от център, който да взема решения вместо нас; всички ключови решения, които
засягат живота ни, се вземат на местно ниво.
И тогава, по принцип, ако имате голяма държава и т.н., решенията могат да се вземат заедно за всички чрез местни решения.
Да, много е интересно, защото постоянно чуваме хора да казват, че онези там горе правят с нас каквото
си искат и ние не можем да направим нищо по въпроса.
Те трябва да се справят с всичко това, като дъжд и сняг.
Дълговата спирачка е отпусната и страната ни започва да пада свободно.
Но е много интересно, че все пак е намерен начин.
Какво бих могъл да направя сега, например, къде бих могъл да се присъединя, ако искам да си върна, както казвате,
властта, която всъщност е моя. Какво бих могъл да направя?
Така че на първо място е достатъчно просто сами да създадете група във вашия район.
Или дори не е задължително да е група, наричаме я клетка.
Така че просто се срещате с приятели в квартала си - в идеалния случай в квартала - и се събирате с хора.
И прочетете "Защо мълчат агнетата?" от Райнер Маусфелд, например.
Защото Райнер Маусфелд много добре е анализирал в тази книга как всъщност функционира нашата политическа структура, защо нямаме
какво да кажем, защо имаме представителна демокрация, която няма нищо общо с демокрацията и която
не ни позволява да вземаме собствените си решения.
Какъв е смисълът? Какво казва г-н Маусфелд?
Е, г-н Маусфелд по принцип казва, че при основаването на Съединените американски щати това е повече или
по-малко първата конституция, първата демократична конституция.
Е, това е спорно, полската конституция беше по-бърза.
Но първата велика демократична конституция е американската.
И американските конституционни бащи всъщност са спорили за това по онова време:
Дали искаме да въведем пряка демокрация, при която хората участват в процеса на вземане на решения, или искаме представителна
демокрация - което всъщност е противоречие в понятията.
Представителната демокрация - или си представителен, или демократичен - представителната
демокрация, ако се замислите, е противоречие в понятията.
И тогава осъзнахме, че ако имаме истинска демократична власт за вземане на решения от обикновените хора, богатството на богатите
ще бъде застрашено, защото бедните могат да решат по демократичен път, че парите или
имуществото трябва да се разпределят по различен начин.
Така че, разбира се, това беше чисто икономическо съображение.
И тогава се замислихме как можем да я наречем демокрация, но да я организираме така, че да не е демокрация.
И това е представителната демокрация, която имаме сега.
Така че, както казах, всичко, което току-що казахте, е такова, каквото хората го преживяват.
Те правят нещо там, а ние не можем да решим нищо.
Това усещане не е измамно, а е вярно: Ние правим своя кръст, това е всичко...
И след това всичко свършва, нищо не знаем!
Така че, ако сега сте гласували за ХДС, вероятно не сте очаквали да получите още по-зелена политика,
отколкото при Зелените, за които гласувахте преди.
Вероятно хората не са искали това.
Не знам, но предполагам, че не са го искали, защото иначе щяха да гласуват за Зелените, а не за ХДС.
И те не могат да направят нищо по въпроса. Сега те седят там четири години и после хората
отново си мислят: добре, следващия път ще им покажем.
Но нека не гласуваме за ХДС, а за СДПГ.
Това е, което винаги изпитваме. И след това нищо не се променя отново.
След това са напълно изненадани, че когато дойде ред на останалите, нищо не се променя.
Защото не можем да влияем на индивидуалните политически решения.
По принцип можем да направим това според конституциите на държавите, но не го правим.
Райнер Маусфелд казва това, така да се каже. Те са като илюзионисти, застанали пред него.
Тези врати съществуват, а илюзионистите, магьосниците, стоят пред тях и на практика ни закриват
тези врати, през които всъщност можем да преминем.
А представителната демокрация може да бъде наречена елитарна олигархия, електорална олигархия, аристокрация или нещо друго.
Защото ни е позволено да избираме измежду определен брой елити тези, които ще ни управляват през следващите четири години.
Но ние нямаме реален избор да променим нещо.
Това би се случило само ако можехме да се намесваме в отделните политически решения.
Препятствията са много големи. Какво не можем да направим в момента.
А идеята за свободата започва с не.
Така че от този проект, който инициирах и в Берлин, всъщност може да се каже, че трябва да предоставим правото на
вземане на решения, правото на вземане на окончателни решения по отделните политически въпроси в ръцете на хората.
Трябва да решим: Искаме ли да отпуснем спирачката на дълга?
Ние трябва да решим как да организираме образователната си система.
Трябва да решим как да бъде организирана съдебната ни система.
Трябва да решим как искаме да използваме енергията си и т.н. и т.н.
Можем сами да вземем всички тези решения.
И аз твърдя, че всеки отделен човек може да вземе решение не по-зле от който и да е
експерт или от всеки, който е посочен като експерт.
Те с удоволствие дават съвети и могат да изкажат своето мнение.
Но що се отнася до мен, смятам, че мога да взема решение сам много добре и вярвам, че
всеки друг човек в Германия ще направи същото.
Е, след политиката през последните няколко години на всички трябва да е ясно, че може би самите те биха се справили по-добре.
Така че сега бих могъл да започна да основавам клетка в моя квартал и просто да поема инициативата там.
Но къде бих могъл да получа стимули и помощ, например?
Има ли уебсайт, на който можете да получите малко информация? Можете ли да ни дадете съвет?
Така че в момента сайтът не е онлайн, но "freiheit-beginnt-mit-nein.de", този сайт съществува.
Както се казва тук: Свободата започва с "не".
Възможно е тази страница вече да е онлайн, когато се публикува това интервю.
В момента сме на финалния етап на тяхното приключване. Скоро ще има повече информация.
Но идеята също е там, ще има и възможност за работа в мрежа.
Но възможността за работа в мрежа ще бъде организирана по такъв начин, че аналоговата мрежа ще бъде от съществено значение.
И това може да бъде изобразено цифрово. Така че не искаме хората да се свързват в цифрова мрежа.
Така че хората, както се случва сега, си пишат в социалните мрежи и т.н., възмущават се, имат много идеи, пишат много неща.
Вместо това хората трябва да се свързват в мрежа на местно ниво по аналогов начин.
А ако имат аналогова мрежа, могат да покажат в портала, че сме група или клетка, тук сме, искаме да направим нещо.
След това те могат да получат помощ от други хора, да предложат помощ на други и т.н.
Но ние се занимаваме основно с аналогови мрежи.
Искаме хората да се свържат помежду си на местно ниво по аналогов начин, да започнат да дискутират помежду си и да имат в
главите си идеята, че можем да променим това общество, като съберем достатъчно подписи за тази петиция за референдум.
Тъй като този втори етап е много труден, събирането на 200 000 подписа е много трудно. В Саксония те са 450 000.
Но можем да го направим, ако хората се свържат предварително.
И трябва да обсъждат политиката помежду си.
Но също така трябва да се научат как да създават пространство за дебати, в което хората могат да обсъждат
нещата открито, честно и демократично, където дори крайните мнения могат да бъдат толерирани.
Не трябва да има защитни стени. Крайните мнения са важни за формирането на мнение в една
демокрация. Крайните мнения никога не надделяват.
Но те са необходими, за да се намери добро обществено мнение, добър социален разрез, без значение колко голямо е обществото.
И именно това научават хората. Това е нашата идея - да започнат да обсъждат помежду си по този начин, да разбират по този начин:
Как всъщност успяваме да вземаме решения, които водят всички със себе си?
И ако можем да направим това в малък мащаб, то можем да го направим и в голям мащаб.
Да, добре, ако правилно съм разбрала, целият процес на това да се научим отново да говорим един с друг, да се научим да понасяме
други мнения, да се научим да стоим рамо до рамо в името на обща цел, както и да сме готови да поемем отговорност, да сме готови
да вземаме решения, да се сблъскваме с проблеми и т.н., е важен.
Но също така да не делегирате това на политици, които да правят с вас каквото си искат, а вие да казвате отново:
Наистина съм суверен, поемам отговорността си обратно в собствените си ръце.
Най-важното нещо е много важен момент.
В речта си сега казахте, че не сте включили в списъка си с точки една много важна точка или всъщност най-важната точка за мен.
Сигурен съм, че сте се сетили за това, но не сте го казали: най-важното е не да говорим един на друг, а да се изслушваме.
Говорим си доста често. Когато гледаме токшоутата, които са навсякъде по телевизията,
например, много хора говорят. Но никой не се изслушва.
А системата, която предлагаме - с други думи, предлагаме определен начин, по който клетките да вземат решения
заедно, а именно чрез системен консенсус - по същество се състои в това да се изслушваме взаимно за първи път.
Всеки има еднакво пространство за изразяване и никой няма право да критикува другите за това, което казват.
Вместо това изявлението остава в сила. И така, задаваме въпрос, искаме да решим проблем, а след това има и отговори.
Всеки има право да даде своя отговор и никой няма право да критикува отговора на другия.
И когато след това ви попитаме колко голяма е вашата съпротива?
И така, какво чувствате вътрешно, когато казвате, че това е правилният отговор на този въпрос? Какво чувствате тогава?
И затова се казва, че свободата започва с отказването. Защото, ако чувствам, че не се справям добре, трябва да мога да откажа.
Трябва да кажа, че не искам това - както при ваксинацията срещу коронавирус или маската.
Ако разбера, че не искам това, трябва да мога да кажа "не". Защото това е свободата.
Свободата е да кажете: "Не, не искам това. Това засяга само мен.
А свободата винаги започва с "не". Затова се нарича така.
Защото всеки път, когато кажа: стоп, тук имам съпротива и се формира групово мнение, а аз осъзнавам, че не
искам това, тогава казвам: стоп, не, не съм доволен от това!
И тогава групата слуша! И тогава групата осъзнава:
Добре, човекът изпитва болка, може би трябва да променим малко решението си, така че болката да изчезне от другия човек.
И изведнъж намирате решение, което се приема от цялата група, клетка, общество или общност.
Така че правото на вето в крайна сметка не е нищо друго. Ние винаги намираме решения, които се приемат от засегнатите.
Защото ние се вслушваме в думите на всеки, който казва: "Не съм доволен от това".
Това е идеята зад него. И всеки може да го направи.
А това можете да направите само вие.
Не можем по някакъв начин да организираме или делегираме това, можем само да го насърчаваме.
И хората го правят. И ние също можем да приложим това в социален план.
Да. Споменахте, че нямаме истинска демокрация, защото имаме представителна демокрация.
Споменахте също така, в крайна сметка в това интервю, но ми казахте, че е имало и проблеми с тези избори, че те не са
били наистина демократични. Очевидно е имало манипулации.
Първо, бихте ли обяснили отново на мен и на зрителите какво е разкрито или станало известно и
как може да се противодейства на това в бъдеще?
Така че, на първо място, единственото действие, което суверенът има право да прави в Германия, са (изборите).
По-рано казах, че според мен тя не е суверен, защото няма право да променя правилата.
Но както се казва, единственото, което суверенът може да направи, е да гласува, т.е. да постави кръстче в квадратчето.
А това означава, че всъщност трябва да се гарантира, че поне този акт на суверена
действително отразява това, което всъщност се има предвид.
Това означава, че всъщност трябва да мислим, че се намираме в Германия, а тя е демократична и конституционна държава.
А в Германия този изборен процес ще се проведе правилно.
Дори не е нужно да говорим за манипулация.
Можем да започнем с това, че няма никаква структура, която да работи гладко.
Федералната избирателна комисия изобщо не знае колко са избирателните райони в Германия, когато вечерта
обявява официалния, предварителен, окончателен резултат.
Те не знаят това. Те са докладвани. Но тя трябва да приеме докладите, които постъпват, но не знае това. Тя няма общ поглед.
Така че, ако я попитате ден преди изборите в колко избирателни района ще гласуват утре, тя не може да каже, защото не знае.
Така че има Х на брой избирателни райони и никой не знае къде всъщност се намират те преди изборите.
Няма централизирана регистрация на избирателните райони.
Как искате да контролирате резултата, ако дори не знаете къде и колко хора всъщност гласуват? Никой не знае.
Основахме тази организация, наречена WABEO, или наблюдение на изборите.
Тя трябваше да стартира чак през септември, когато всъщност се планираха изборите за Бундестаг, а след това
трябваше да бъде извадена от земята в рамките на три месеца, т.е. тези, които я направиха.
Мисля, че вече имахте интервю със Стефани Цомакаева, която даде началото на проекта.
Наистина, наистина страхотна, издръжлива жена, която е работила много усилено, за да се справи.
И хората се регистрираха така, че да се знае, че са истински хора, а не някакви трупове от социалните мрежи или нещо подобно,
ботове или нещо подобно, а истински хора - които трябваше да се регистрират, където
регистрацията беше проверена - наблюдаваха изборите.
Общо 3700 души пътуваха - нещо, което не се е случвало никога досега в историята на Федерална република
Германия - за да видят как всъщност се провеждат изборите.
И сега има определени правила, когато избирате за какво да внимавате.
Например, че избирателната секция е отворена от 8 до 18 ч., че изборите са тайни, че в избирателната секция или около нея няма
предизборни реклами или че на хората в избирателната секция не се дава съвет за кого да гласуват или
че някой друг влиза с тях в избирателната секция.
Или след това ще бъде затворена в 18:00 ч. и няма да има преброяване преди 18:00 ч.
На хората е позволено да присъстват и да наблюдават целия процес.
А след това, когато се извършва преброяването, хората също могат да присъстват и да наблюдават.
И наблюдавайте, за да могат да видят какво се случва.
Когато всички гласове са преброени, избирателната комисия на съответния избирателен район
трябва да обяви гласно резултата от изборите.
Той трябва да каже какъв е резултатът от изборите в неговата избирателна секция, така че обществеността да знае, че това
вече е резултатът от изборите, който аз докладвам на следващия висш орган, обикновено на районния отговорник за изборите.
И имаше нередности.
Точно така. И сега идва моментът.
Сега има много нередности.
На първо място, това са принципите на едни избори, на едни демократични избори.
И ето, че първо трябва да кажете, и това също е много вълнуващо, че получихме много отзиви.
Можем да кажем, че в 80% от случаите всичко е минало добре.
Доколкото успяхме да установим, в 80 % от избирателните райони изборите бяха проведени правилно.
Така че всички тези основни правила, принципи и изборни начала бяха спазени. Това не се е случило в 20 % от случаите.
В 20% от случаите те затвориха избирателните секции в 17,30 ч., изгониха наблюдателите, защото не
искаха наблюдатели, отстраниха наблюдателите на 20 метра.
Някои от тези избирателни секции са гимназии.
След това те бяха поставени на 20 метра по-далеч, където, разбира се, изобщо не може да се види кое на коя купчина се намира.
В някои случаи те не изричаха на глас резултатите от изборите.
Да, там се случиха много неща, които не трябваше да се случват.
И ако сега вземем предвид, че алиансът "Сахра Вагенкнехт" има само 9000 гласа по-малко, отколкото биха били необходими, за да
влезе в Бундестага, сега по принцип можем в тези, това е общо, само броят, който имаме, който вече съобщихме, са
300 избирателни района, където са допуснати такива грешки.
300, за които съобщихме, 300 избирателни района са с такива нередности.
И ние не знаем всички гласоподаватели в тези избирателни райони, но от тези, които знаем, има само 99 000 гласа, при които тези
нередности са такива, че по принцип не можем да проверим дали резултатите, които са предадени, са резултатите, за които
действително е гласувано, защото, както казах, резултатите от изборите дори не са обявени в този избирателен район.
Това означава, че имаме 99 000 гласа, поне 99 000, ако се екстраполират - разгледахме само
3000 избирателни секции, а те са около 90 000.
Ако екстраполирате това сега, можете да видите размерите, които са свързани с това.
Не бива да има манипулация, никой не бива да изневерява или нещо друго.
Но по принцип изобщо не можем да проверим дали това, което пристига при федералния гласоподавател през нощта, е
действително резултатът, който е бил определен на място.
И това не се отчита и т.н. Така че на практика това е голяма лотария.
Така че не знаем дали Алианс Сахра Вагенкнехт има пет процента или не.
Предполагам, че имат пет процента, но това не може да се провери, тъй като това не са
демократични избори от гледна точка на тяхната структура.
И ако например резултатът от изборите не е бил обявен, как ще разберем дали резултатът, който е бил определен
след това, е правилният или някой е добавил още няколко бюлетини, отнел няколко бюлетини или нещо друго.
Не знаем, защото след това нещата се поставят в пликове.
Между другото, следващият въпрос е, че някои от бюлетините не са били опаковани в запечатани пликове, което също е необходимо,
а просто са били затворени в торбички с ластици, така че да можете да ги отворите отново по всяко време и да промените нещо.
Никога не намеквайте, че е така. Но е възможно да е така.
А в едни демократични избори не можем дори да създаваме впечатление, че случилото се не е в реда на нещата.
Особено когато, както казах, разликата ни със Сахра Вагенкнехт е само 9000 евро.
9,000 гласа!
9 000 гласа, точно. 9 000 гласа разлика.
И това е всичко. С други думи, нашите избори са, дори не знам как да го кажа, но определено не са демократични.
Те не са съгласувани, не са разбираеми, не са прозрачни.
В толкова голям процент, че определено, определено е от значение за мандата.
И това беше установено за първи път от систематичното наблюдение на изборите, извършено от WABEO.
И мога ли да направя още един мост? По-рано говорихме за референдумите.
И ако сега знаем, че тези референдуми също се провеждат като избори и че резултатите, които се определят, не са определени в
чист процес и че тук става въпрос за много, много чувствителни мнозинства - въпросът дали да се промени конституцията или не?
Точно това беше моят въпрос.
Точно така, единственият въпрос. И така, за да променим устава, ни е необходим кворум.
С други думи, определен брой граждани, които изобщо участват в това гласуване.
И след това трябва да има определено мнозинство от този брой, което да участва.
Така че, ако просто намалите малко кворума по този начин - с други думи, теоретично имаме мнозинство от две трети в подкрепа
на конституционно изменение, но казвате: да, но за съжаление са гласували само 39,8 (процента) от хората, а не 40 процента
от хората - тогава това конституционно изменение се проваля.
Да, и ние не можем да го контролираме, ако резултатите от изборите, броят на избирателите и т.н., т.е. резултатът в този
избирателен участък не се обявява публично и имаме поне един човек, който седи във всеки избирателен участък или във всеки
избирателен район, който слуша, записва и след това ни дава резултата, така че да можем да проверим дали
резултатът, който е определен накрая, действително е и резултатът, който са обявили в избирателните участъци.
И така, за да намерим пътя към пряката демокрация.
За да се справим изобщо с идеята за промяна на конституциите на държавите, трябва да сме
сигурни, че сме активни в наблюдението на изборите.
Така че, ако правилно съм разбрал, наблюдатели на изборите са необходими навсякъде.
Да, попитахте по-рано, какво мога да направя?
Освен че трябва да създадете тази клетка, в която трябва да сте много активни, мога само
да препоръчам на всички да посетят wabeo.de.
Догодина, според мен, ще има избори в провинциите Баден-Вюртемберг, Мекленбург-Предна Померания и Саксония-Анхалт.
За първи път тези избори ще бъдат наблюдавани в цялата страна.
И можете да се регистрирате там, може да се провери, струва 6,50 евро.
6,50 евро, защото има процес на проверка, който е доста сложен, но дава ясно да се разбере, че зад него стои човек.
След това можем да проверим цялата област:
Обявеният накрая резултат действително ли е резултатът, който се е получил в избирателните секции или в
избирателните райони? И това е наистина вълнуващо.
И че това може и да не е така - на един районен съветник, тя е кметът, от Шпайер, тогава му е писал един наблюдател на избори -
трябва да го кажа тук като закачка..., всъщност не е закачка, всъщност е ужасно тъжно - че се оплаква как са се отнасяли
с него като наблюдател на избори в избирателната секция.
И тогава кметът на Шпайер, в качеството си на районен отговорник за изборите, всъщност ми отговори, че
според нея е ужасно, че хората идват да гледат избори.
Защото това по същество би означавало, че изборите не се провеждат правилно и би делегитимирало
нашата демокрация. Трябва да си го представите.
Публичността на изборите е един от основните изборни принципи в нашия избирателен закон и в изборните правила.
И тогава се появява отговорен районен избирател, който казва, че от негова гледна точка фактът, че някой иска да наблюдава
изборите, че някой иска да провери дали това, което сега се случва тук като акт на суверена, така да се каже, като
единствен акт на суверена, както винаги го наричаме, е правилно.
Само защото стоят там, ще изглежда, че не им се доверяват.
И това е гледната точка на нещата. Трябва да си го представите.
Кметът има такова мнение за хората, които са отговорни за това, че тя изобщо е на този пост.
Много интересно. Много хубаво. Г-н Лудвиг, много Ви благодаря за интервюто!
Това беше истинско отваряне на очите. Преди всичко, сега можете да видите какви стъпки може да предприеме всеки човек.
Първо, можете да се включите в осигуряването на спазването на изборите.
Мисля, че можете да се обърнете към WABEO.
След това можете да видите как можете да създадете клетка или да се присъедините към съществуваща клетка.
Тогава можете, свободата започва с не.
Мисля, че сега ни дадохте първите стъпки за това как можем да приложим това, за да могат
гражданите да върнат властта в собствените си ръце.
Благодаря ви много за интервюто, което ви отвори очите!
Благодаря ви, че ме поканихте тук.