"Jos katsomme sinne, kenen pitäisi tehdä työ?
Olen perustanut oman keskukseni muutaman kollegani kanssa:
Ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten tutkinta-, arviointi-, syytteeseenpano- ja ehkäisykeskus.
Monet ihmiset kysyvät aina, miksi rikoksia ihmisyyttä vastaan?
Koska se, mitä koimme täällä, oli rikos ihmisyyttä vastaan.
Ihmisiä on vainottu. Lääkäreitä vainotaan edelleen.
Lääkärit vangitaan työnsä tekemisen vuoksi.
Kollegani Rainer Fuellmich on vankilassa Göttingenissä. Hän on myös suuri valistaja.
Uudelleenarviointi voi tapahtua vain, jos poliittinen tilanne muuttuu.
Koska nämä poliittiset olosuhteet, joissa me vain luovutamme vallan, eivät koskaan johda uudelleenarviointiin.
Koska, kuten sanoin, syylliset joutuisivat silloin selviytymään siitä itse.
Kukaan ei voi olettaa, että ne, jotka tekivät nämä rikokset ihmisyyttä vastaan, nousevat
seisomaan ja sanovat: kyllä, me teimme sen.
Ja nyt haluaisimme astua itse oikeuden eteen, itse valitsemiemme tuomareiden ja syyttäjien eteen, jotta
he voisivat arvioida, oliko tekomme oikein vai väärin.
Tuomarit, jotka kolme kuukautta sitten, ennen RKI:n tiedostojen vuotamista, kertoivat minulle yhä, että he tekivät
silloin kaiken oikein, ja että näiden tuomareiden pitäisi nyt yhtäkkiä hyväksyä tilanne... Sekään ei toimi.
Se toimii vasta sitten... - ja Ralf Boes on juuri ilmoittanut siitä, ja olen samaa mieltä Ralf Boesin kanssa, monien ihmisten
kanssa, katsokaa vain hänen mainitsemaansa verkkosivustoa.
Mielestäni meidän on mentävä osavaltioiden kautta.
Meillä on jokaisessa osavaltiossa oma perustuslaki.
Ja koska ne ovat erillisiä perustuslakeja, jokainen liittovaltion perustuslaki antaa meille
mahdollisuuden muuttaa näitä perustuslakeja.
Meillä on valta käsissämme. Te ette vain tiedä sitä..."
Toivotan asianajaja Ralf Ludwigin tervetulleeksi Kla.TV:n studioon.
Hei.
Berliinin mielenosoituksessa sanoitte, että meillä on valta käsissämme, mutta emme edes tiedä sitä.
Joten en minäkään tiedä. En edes tiedä, millainen voima minulla on kädessäni.
Enkä edes tiedä, miten minun pitäisi vaikuttaa poliittisiin päätöksiin, miten se toimii.
Voitko auttaa meitä, voitko auttaa minua, voitko auttaa katsojia hieman?
Kyllä, periaatteessa se ei ole niin vaikeaa.
Saksassa on 16 osavaltiota, ja jokaisella osavaltiolla on oma perustuslaki.
Ja kaikissa osavaltioiden perustuslaeissa - jätetään Hessen hetkeksi pois yhtälöstä, mutta periaatteessa
myös Hessenissä - kaikissa osavaltioiden perustuslaeissa on mahdollisuus kansanlainsäädäntöön.
Tämä tarkoittaa, että kyseisessä osavaltiossa asuvat ihmiset voivat säätää omia lakejaan.
He voivat paitsi säätää lakeja myös muuttaa perustuslakia, osavaltion perustuslakia.
He voivat siis halutessaan muuttaa rinnakkaiselon sääntöjä, rakenteen sääntöjä,
poliittisen rakenteen sääntöjä, liittovaltiossaan.
Tämä edellyttää tiettyjä enemmistöjä. Toisin sanoen on aina kolme vaihetta.
Ensimmäinen askel on kansanäänestys. Tämä tarkoittaa, että ajatus esitetään.
Sinun on kerättävä tietty pieni määrä ääniä.
Toinen on niin sanottu kansanäänestys.
Tämä tarkoittaa, että sinun on osoitettava, että tietty määrä ihmisiä maassa on kiinnostunut tästä aiheesta.
Se on myös aina vaikein vaihe, ja kun tämä vaihe on voitettu, sitten on vaalit, kuten me tiedämme vaaleissa, sunnuntaina
ihmiset kutsutaan äänestyspaikoille ja he voivat äänestää tästä poliittisesta kysymyksestä tai laista, jonka otatte käyttöön, tai
jostakin vastaavasta, ja he voivat sitten sanoa, haluammeko me tämän maakunnan asukkaat, että asiat menevät näin tai näin,
tai että on olemassa tämä laki, tämä asetus tai tuo asetus ei.
Periaatteessa tästä säädetään kaikissa osavaltioiden perustuslaeissa.
Ja se tarkoittaa, että jos haluamme, voisimme itse puuttua poliittisiin päätöksiin - sen lisäksi, että
rastitamme ruutua kerran neljässä tai viidessä vuodessa ja toivomme, että oikeat ihmiset tekevät oikeita päätöksiä.
Aivan. Ja osavaltioiden perustuslait - nyt olen vähän hukassa... Meilläkin on perustuslaki.
Mikä tuo on? Jotenkin se ei toimi liittovaltion tasolla, vaan ainoastaan osavaltiotasolla. Miten se toimii?
Niin, meillä on tietenkin peruslaki, ja peruslakia kutsutaan jo nyt peruslaiksi - eikä Saksan
perustuslaiksi tai Saksan perustuslaiksi, vaan sitä kutsutaan "Saksan liittotasavallan peruslaiksi".
Tähän on tietenkin historialliset syyt. Saksa jakautui toisen maailmansodan jälkeen.
Saksaa miehitettiin, sitä miehittivät eri, itse asiassa neljä voittajavallasta, ja Saksa jaettiin niin sanotusti alueellisesti.
Toisin sanoen Saksan valtakunnan alueellista koskemattomuutta ei enää ollut olemassa.
Sitten alkoi niin sanotusti kylmä sota lännen ja idän, lähinnä Venäjän - ja tuolloin Neuvostoliiton - välillä.
Länsivalloilla oli erilaisia näkemyksiä siitä, miten suhtautua Saksaan, miten Saksaa tulisi
kohdella ja millainen Saksan tulevaisuuden tulisi olla.
Ja kyllä, Saksan liittotasavalta luotiin niin sanotusti vuonna 1949, ja Saksan liittotasavalta
on tietenkin vain osa koko Saksan valtakuntaa.
Ja tuolloin oletettiin vielä, että ratkaisu löytyisi jossain vaiheessa, ratkaisu koko Saksan alueelle, ja siksi Saksan
perustuslakia ei luotu, koska perustuslaki olisi voitu luoda vain koko valtakunnan alueelle, entisen valtakunnan
alueelle, koko Saksan alueelle, ja sitä kutsuttiin peruslaiksi.
Periaatteessa tämä on kolmen liittoutuneiden voittajavallan peruslaki, josta sitten neuvoteltiin enemmän
tai vähemmän poliitikkojen kanssa Herren-Chiemseessä.
Ja tämä peruslaki selvisi myös yhdistymisestä.
Silloinkin, vaikka perustuslaissa niin säädettiin, ei luotu koko Saksan kattavaa perustuslakia,
vaan peruslakia jatkettiin perustuslain tavoin.
Sanon aina, että perustuslaki voi olla perustuslaki vain, jos sillä on suvereeni.
Ja suvereeni ei ole, kuten Carl Schmitt vain sanoo, se, joka päättää poikkeustilasta,
vaan suvereeni on se, joka voi muuttaa sääntöjä.
Ja perustuslakimme ei salli ihmisten muuttaa sääntöjä.
Tämä tarkoittaa, että peruslaki ei tässä mielessä voi olla perustuslaki, koska
peruslaissa ei tunnusteta suvereenia valtiota.
Tai ainoa suvereeni teko, jonka me kansalaisina tunnemme, on äänestäminen - Bundestagin valitseminen kerran neljässä vuodessa.
Ja se on ainoa Saksan liittotasavallan kansan osallistuminen.
Mitään muuta ei ole suunnitteilla. Ei ole mitään kansanlainsäädäntöä.
Direktiivin 20 artiklassa on edelleen määräys, jonka mukaan suvereeni päättää politiikasta vaalien ja
äänestysten avulla, mutta Saksassa ei ole äänestyksiä.
Äänestyslakia ei ole, joten äänestystä ei ole.
Sitten on 146 artikla, jonka mukaan Saksan kansa voi antaa itselleen uuden perustuslain tai perustuslain.
Monet perustuslakijuristit sanovat, että tätä kohtaa tai artiklaa ei sovelleta, tätä normia ei sovelleta.
Voitte keskustella siitä pitkään, mutta toisaalta jokaisessa osavaltion perustuslaissa, joka ikisessä Saksan osavaltion
perustuslaissa, on mahdollisuus, että ihmiset voivat aktiivisesti puuttua lainsäädäntöön juuri mainitsemieni kolmen vaiheen
kautta, luoda itse lakeja, toisin sanoen muuttaa itse sääntöjä.
Eivätkä ne voi vain muuttaa sovellussääntöjä, kuten lakeja, vaan ne voivat jopa - kuten sanoin Hessenin ympärillä olevassa
sulkeessa - muuttaa perustuslakia jokaisessa osavaltiossa, toisin sanoen muuttaa niiden rinnakkaiselon sääntöjä.
On kaksi olennaista arvoa, joita on noudatettava.
Tämä on aina demokratian periaate, eli jokaisen poliittisen päätöksen on perustuttava kansan tahtoon.
Toinen on ihmisarvon takaaminen. Emme siis saa muuttaa sääntöjä siten, että ihmisarvon takaaminen poistuu.
Mutta nämä ovat ainoat säännöt, ja näiden sääntöjen puitteissa kussakin osavaltiossa ihmiset voivat päättää.
Voimme siis esimerkiksi päättää, ettemme enää halua valita osavaltion hallitusta tai parlamenttia viiden (oikein: neljän)
vuoden välein, vaan haluamme valita sen joka toinen vuosi.
Tai voisimme päättää, että emme halua enää lainkaan osavaltion hallitusta, vaan että osavaltion parlamentin pitäisi nimittää
hallintovirkamiehiä hoitamaan tiettyjä tehtäviä ja niin edelleen.
Voimme myös teoreettisesti lakkauttaa parlamentin, jos meillä on vaihtoehto, joka ei edusta demokraattista tahtoa
vastaavalla tavalla, mutta ilmaisee demokraattista tahtoa.
Voimme siis muuttaa paljon, mutta vain osavaltiotasolla, emme oikeastaan kansallisella tasolla.
Kyllä, erittäin mielenkiintoista. Ja miten tällaisen prosessin voi käynnistää?
Oletetaan, että haluaisimme nyt muuttaa jotakin tässä koko poliittisessa rakennemaisemassa tai esimerkiksi
muuttaa tuomareiden tai syyttäjien nimittämistä niin, että oikeusministeriö ei enää nimittäisi heitä vaan kansa.
Miten se onnistuu? Miten voit tehdä aloitteen?
Kuten sanoin, periaatteessa kaikkia lakeja, myös osavaltioiden perustuslakeja, voidaan muuttaa.
Periaatteessa voitte yksinkertaisesti käynnistää aloitteen, yksi tai kaksi ihmistä voi käynnistää aloitteen...
...Joten sinä ja minä?
Voisimme molemmat - no, luultavasti emme nyt, koska emme asu samassa osavaltiossa, mutta periaatteessa kyllä.
Jos asuisimme samassa osavaltiossa, voisimme vain sanoa, että haluamme lainmuutoksen.
Sitten laadimme niin sanotusti lakitekstin, sellaisena kuin kuvittelemme sen - toisin sanoen sen, mitä me teemme.
Mhm.
On myös eroja. Voit tehdä kansanselvityksiä myös siten, että parlamentti käsittelee tiettyjä kysymyksiä
niin, että sen on pidettävä istunto, parlamentin istunto, jossa käsitellään tätä asiaa.
Mutta nyt puhtaasti kansanlainsäädäntö tarkoittaa sitä, että me molemmat niin sanotusti kirjoitamme lain ja annamme tämän
lain, joka yleensä toimitetaan valtiopäivien puhemiehistölle.
Ja sitten siitä tiedotetaan niin sanotusti normaalisti, että täällä käynnistetään nyt
kansanliike, joka koskee tätä lakimuutosta.
Sitten voimme mennä keräämään ääniä tämän lakimuutoksen puolesta.
Ja jos saavutamme tietyn määräenemmistön - ensimmäisessä vaiheessa se on suhteellisen alhainen, joissakin
maissa se on vain 6 000 tai 5 000 ääntä, jos saamme nämä äänet, voimme aloittaa niin sanotun kansanäänestyksen.
Tämä tarkoittaa, että valtion parlamentti käsittelee kansanäänestysvetoomuksen ja voi hyväksyä tai olla
hyväksymättä sitä. Silloin kansanäänestystä ei järjestettäisi.
Sitten se menee kansanäänestykseen, ja kansanäänestyksessä on kerättävä tietty määrä allekirjoituksia
tietyssä ajassa, yleensä kuudesta kahdeksaan kuukauteen.
Ja jos tämä päätösvaltaisuus on ylittynyt, valtion parlamentti käsittelee asiaa uudelleen ja tutkii,
hyväksyykö se tämän lainsäädäntöaloitteen vai ei.
Jos hän ei myönnä sitä, järjestetään kansanäänestys, joka on kuin vaalit.
Sitten kansalaiset kutsutaan sunnuntaina äänestämään.
Ja sitten he sanovat: Okei. Kansalaisilta kysytään, haluavatko he tämän lain, kyllä vai ei.
Kuten sanoitte Berliinin mielenosoituksessa, lopullisen päätöksen on jälleen kerran kuuluttava kansalle.
Tämä voitaisiin siis käytännössä käynnistää näiden osavaltioiden perustuslakien kautta.
Kyllä, juuri niin. Koronaviruksen aikana olemme nähneet erityisesti sen, miten
politiikka on tunkeutunut ihmisten elämään.
Ja mielestäni on oltava niin, että ihmiset voivat puolustautua tätä tunkeutuvaa politiikkaa vastaan.
Ja se, mitä juuri kuvailin, nämä vaiheet, nämä kolme vaihetta, kestävät ikuisesti kauan.
Siihen asti emme tietenkään olleet pystyneet estämään mitään.
Siksi ehdotankin, että aivan ensimmäiseksi kirjataan niin sanottu veto-oikeus kaikkiin osavaltioiden perustuslakeihin.
Tarkoitamme siis periaatteessa sitä, että jokainen laki ja asetus, jonka osavaltion hallitus antaa,
tulee voimaan aikaisintaan kolmen kuukauden kuluttua.
Näiden kolmen kuukauden aikana ihmisillä, joilla on tietty päätösvaltaisuus, on aikaa kerätä allekirjoituksia.
Ja jos he saavat tietyn määrän allekirjoituksia, ajattelen kahta ja puolta prosenttia väestöstä, mikä voidaan
järjestää eri tavalla, tästä laista järjestetään kansanäänestys.
Koska kaksi ja puoli prosenttia sanoi, että emme halua tätä lakia.
Se on aika paljon. Tarkoitan, että viisi prosenttia on parlamentaarinen ryhmä.
Kaksi ja puoli prosenttia sanoo, että emme halua sitä.
Koko kansa, eli kyseisen osavaltion kansa, äänestää sitten siitä, haluaako se tämän lain tai tämän asetuksen.
Ja jos lainsäätäjä antaa asetuksen tai lain - koska hän sanoo, että asia on ehdottoman kiireellinen ja että se on tehtävä nyt
nopeasti - jos hän ei anna kolmen kuukauden määräaikaa, tästä laista tai asetuksesta on järjestettävä pakollinen äänestys.
Jotta meillä ei olisi tilannetta, jossa lainsäätäjä tekee lakeja niin sanotusti hyvin nopeasti.
Sanon aina, että jos ihmiset olisivat voineet äänestää naamarivaatimuksesta, sitä ei olisi tapahtunut.
Kyllä, naamarin käyttövelvoite otettiin käyttöön eräänlaisena verhoutumisoperaationa, ja juuri tämä pelko loi
ihmisille edellytyksen esimerkiksi rokotusten ottamiselle.
Ja meidän on sanottava, että jos he haluavat tehdä niin sanotusti yö- ja sumulakeja, jotka tulevat voimaan lyhyessä ajassa,
poliitikkojen on välittömästi ja aina saatettava nämä lait kansan äänestettäväksi, jotta kansa voi tarvittaessa sanoa "ei".
Se on tämä veto-oikeus, lopullinen päätöksentekovalta, kuten aina sanon. Niin.
Että ihmiset voivat sanoa "ei" ja että tämä ei ole oikea tapa saada asioita aikaan.
Me voimme tehdä sen. Voimme tehdä sen jokaisessa osavaltiossa.
Ja se tekisi poliitikoille selväksi, että jokainen laki, jonka he tekevät - nyt esimerkiksi
liittovaltion tasolla, juuri nämä velat, jotka he ovat ottaneet.
Mutta olisi myös mahdollista esimerkiksi sanoa... No, liittoneuvoston on myös
annettava suostumuksensa liittovaltion laeille.
Ja jos me, liittovaltioiden kansalaiset, olisimme sanoneet hallitukselle, että tähän ei saa
suostua, niin esimerkiksi tätä velkaa ei olisi ollut.
Ja meillä kansalaisilla on oltava tämä valta, että emme vain äänestä kerran, emmekä voi enää valvoa sitä, mitä poliitikot
tekevät yksittäisissä tapauksissa, mitä koalitioita muodostetaan, miten poliitikot päättävät, vaan että me kansalaiset
voimme milloin tahansa sanoa jokaisessa yksittäisessä poliittisessa kysymyksessä, että emme halua tätä.
Onko jo merkkejä siitä, että ryhmät työskentelevät tähän suuntaan ja ovat tehneet aloitteen?
Kyllä, koko homman ideana on tehdä siitä täysin hajautettu.
Emme siis halua jonkinlaista keskusorganisaatiota tekemään tätä.
Sen sijaan olemme periaatteessa sanoneet, että kaksi asiaa on meille ratkaisevan tärkeää.
Ryhmien ja järjestöjen on toimittava keskenään tietyllä demokraattisella tavalla.
Sanomme, että tee aina hyväksyntään perustuvia päätöksiä.
Toisin sanoen, jos haluamme todellista demokratiaa, meidän on ensin elettävä sitä itse pienessä mittakaavassa.
Toisin sanoen emme voi vaatia, että yhteiskuntamme on oltava demokraattinen.
Ja me itse emme toimi pienessä mittakaavassa, sillä alueella, jolla toimimme, emme toimi demokraattisesti keskenämme,
emme toimi hyväksyntään perustuvalla tavalla keskenämme.
Tämä on siis olennainen päätös tässä tilanteessa.
Toinen asia on miettiä, miten voimme motivoida mahdollisimman monia ihmisiä keräämään tarpeeksi
allekirjoituksia kansanäänestystä varten tai ennen kaikkea kansanäänestysvetoomusta varten.
Ja tämän pitäisi olla täysin hajautettua, pienten solujen pitäisi tehdä tämä, jotka voivat päättää paljon paremmin
paikallisesti kuin kukaan keskitetysti, mitkä ovat aiheet, mikä on kiinnostavaa ja niin edelleen.
Juuri nyt on tekeillä niin monia aloitteita.
Me vain ehdotimme sitä ja sanoimme: "Hitsi, tehkää jotain.
Ja meidät on nyt kutsuttu Baden-Württembergiin.
On olemassa valtava joukko aloitteita, jotka haluavat tehdä tämän, jotka haluavat toteuttaa sen.
Tulin juuri Sachsen-Anhaltista, juuri ennen tätä haastattelua. Olin Güstenissä Saksi-Anhaltissa.
Siellä tapasivat monet jäsenet ja monet "DieBasis"-nimisen ruohonjuuritason puolueen piirijärjestöt, jotka ovat myös
kiinnostuneita tällaisesta ruohonjuuritason demokratiasta.
Juuri niin me teimme, joten periaatteessa keskustelimme vain siitä, miksi kenenkään pitäisi äänestää tukikohtaa.
Ja yllättävää kyllä, juuri se oli tulos:
Koska me olemme ne, jotka lopulta pystymme saavuttamaan juuri tällaisen ruohonjuuritason demokratian - että päätökset tehdään
toissijaisesti alhaalta ylöspäin eikä enää ylhäältä alaspäin, että olemme hajautettuja, että kaikki keskeiset
päätökset tehdään paikallisesti - että kaikki ihmiset osallistuvat kaikkiin poliittisiin päätöksiin.
Tämä on itse asiassa tukikohdan ainutlaatuinen myyntivaltti. Haluamme tuoda tätä vahvemmin esille.
Tämä on juuri se ajatus, että päätökset tehdään alhaalla eikä ylhäällä.
Emme tarvitse keskusta tekemään päätöksiä puolestamme, vaan kaikki keskeiset elämäämme
vaikuttavat päätökset tehdään paikallisesti.
Ja sitten, periaatteessa, jos maa on suuri ja niin edelleen, päätöksiä voidaan tehdä myös yhdessä
kaikkien puolesta paikallisten päätösten kautta.
Kyllä, hyvin mielenkiintoista, koska jatkuvasti kuulee ihmisten sanovan, että he tekevät meille siellä
mitä haluavat, emmekä me voi tehdä asialle mitään.
Heidän on siedettävä kaikkea, kuten sadetta ja lunta.
Velkajarru vapautetaan ja maamme ajautuu vapaaseen pudotukseen.
On kuitenkin hyvin mielenkiintoista, että nyt on sittenkin löydetty keino.
Mitä voisin tehdä nyt, esimerkiksi mihin voisin liittyä, jos olisin kiinnostunut ottamaan takaisin, kuten
sanotte, vallan, joka on oikeastaan minun. Mitä voisin tehdä?
Ensinnäkin riittää, että perustat itse ryhmän lähiseudullesi.
Tai sen ei tarvitse olla edes ryhmä, kutsumme sitä soluksi.
Jotta voisit yksinkertaisesti tavata ystäviäsi naapurustossasi - mieluiten naapurustossa - ja kokoontua yhteen ihmisten kanssa.
Ja lue esimerkiksi Rainer Mausfeldin kirja "Miksi karitsat ovat hiljaa?".
Rainer Mausfeld on analysoinut tässä kirjassa hyvin, hyvin hyvin, miten poliittinen rakenteemme todellisuudessa toimii, miksi
meillä ei ole mitään sanottavaa, miksi meillä on edustuksellinen demokratia, jolla ei ole mitään tekemistä demokratian kanssa
ja joka ei anna meille mahdollisuutta tehdä omia päätöksiä.
Mitä järkeä siinä on? Mitä herra Mausfeld sanoo?
Mausfeld sanoo periaatteessa, että tämä on Yhdysvaltojen perustamisen yhteydessä enemmän tai vähemmän ensimmäinen
perustuslaki, ensimmäinen demokraattinen perustuslaki.
No, siitä voidaan kiistellä, Puolan perustuslaki oli nopeampi.
Ensimmäinen suuri demokraattinen perustuslaki oli kuitenkin Yhdysvaltain perustuslaki.
Yhdysvaltain perustuslain isät kiistelivät siitä tuolloin:
Haluammeko ottaa käyttöön suoran demokratian, jossa ihmiset otetaan mukaan päätöksentekoon, vai haluammeko edustuksellisen
demokratian, mikä on itse asiassa ristiriitaista.
Edustuksellinen demokratia - olet joko edustuksellinen tai demokraattinen - edustuksellinen
demokratia on, jos sitä ajattelee, ristiriitainen asia.
Ja sitten tajusimme, että jos meillä olisi todellista ruohonjuuritason demokraattista päätöksentekovaltaa, rikkaiden
varallisuus olisi vaarassa, koska köyhät saattaisivat silloin päättää demokraattisesti, että
rahat tai omaisuus olisi jaettava eri tavalla.
Kyse oli siis tietenkin puhtaasti taloudellisesta näkökulmasta.
Sitten he pohtivat, miten voimme edelleen kutsua sitä demokratiaksi, mutta järjestää sen niin, ettei se ole demokratia.
Ja tämä on edustuksellinen demokratia, joka meillä nyt on.
Kuten sanoin, kaikki, mitä juuri sanoitte, niin kuin ihmiset sen kokevat, niin se todellisuudessa on.
He tekevät siellä jotain, emmekä me voi päättää mitään.
Tämä tunne ei ole petollinen, vaan se on totta: Me teemme ristimme, siinä kaikki...
Ja sitten se on ohi, emme tiedä mitään!
Jos siis äänestitte nyt CDU:ta, ette luultavasti odottaneet saavanne vielä vihreämpää politiikkaa
kuin ennen vihreiden kanssa, jotka äänestitte pois.
Ihmiset eivät luultavasti halunneet sitä.
En tiedä, mutta oletan, että he eivät halunneet sitä, muuten he olisivat äänestäneet vihreitä eivätkä CDU:ta.
Eivätkä he voi tehdä asialle mitään. Nyt ne istuvat siellä neljä vuotta, ja sitten ihmiset
ajattelevat taas, että okei, ensi kerralla näytämme heille.
Mutta ei äänestetä CDU:ta vaan SPD:tä.
Sitä me aina koemme. Ja sitten mikään ei taas muutu.
Sitten he ovat täysin yllättyneitä siitä, että kun on muiden vuoro, mikään ei taaskaan muutu.
Koska emme voi vaikuttaa yksittäisiin poliittisiin päätöksiin.
Osavaltioiden perustuslakien mukaan voimme periaatteessa tehdä niin, mutta emme tee niin.
Rainer Mausfeld sanoo niin sanotusti näin. He ovat kuin illusionisteja, jotka seisovat sen edessä.
Nämä ovet ovat olemassa, ja illusionistit, taikurit, seisovat niiden edessä ja käytännössä peittävät
meille nämä ovet, joista voisimme todella mennä läpi.
Ja edustuksellista demokratiaa voidaan kutsua eliittioligarkiaksi, vaalioligarkiaksi, aristokratiaksi, miksi tahansa.
Koska saamme valita tietyn määrän eliittiä, jotka hallitsevat meitä seuraavat neljä vuotta.
Mutta meillä ei ole todellista valinnanvaraa muuttaa mitään.
Se olisi mahdollista vain, jos voisimme puuttua yksittäisiin poliittisiin päätöksiin.
Ja esteet ovat hyvin korkeat. Mitä emme voi tehdä tällä hetkellä.
Ja ajatus vapaudesta alkaa ei.
Tästä hankkeesta, jonka käynnistin myös Berliinissä, voidaan siis itse asiassa sanoa, että meidän on annettava
päätösvalta, lopullinen päätösvalta yksittäisissä poliittisissa kysymyksissä ihmisten käsiin.
Meidän on päätettävä: Haluammeko vapauttaa velkajarrun?
Meidän on päätettävä, miten koulutusjärjestelmämme järjestetään.
Meidän on päätettävä, miten oikeusjärjestelmämme järjestetään.
Meidän on päätettävä, miten haluamme saada energiamme ja niin edelleen ja niin edelleen.
Voimme tehdä kaikki nämä päätökset itse.
Ja väitän, että jokainen yksittäinen henkilö voi tehdä päätöksen yhtä hyvin kuin kuka tahansa
asiantuntija tai kuka tahansa asiantuntijaksi nimetty henkilö.
He antavat mielellään neuvoja ja voivat kertoa mielipiteensä.
Mutta mitä minuun tulee, uskon, että voin tehdä päätökseni itse hyvin, ja luotan siihen,
että jokainen muu saksalainen voi tehdä samoin.
No, viime vuosien politiikan jälkeen kaikkien pitäisi ymmärtää, että he olisivat voineet toimia paremmin.
Voisin siis nyt aloittaa solun perustamisen naapurustossani ja tehdä siellä yksinkertaisesti aloitteen.
Mutta mistä saisin esimerkiksi kannustimia ja panoksia?
Onko olemassa mitään verkkosivustoa, josta saisi vähän tietoa? Voitteko antaa meille vinkin?
Sivusto ei siis ole nyt verkossa, mutta "freiheit-beginnt-mit-nein.de", tämä sivusto on olemassa.
Kuten tässä sanotaan: Vapaus alkaa ei.
Tämä sivu saattaa olla jo verkossa, kun tämä haastattelu julkaistaan.
Olemme viimeistelemässä niitä. Lisätietoja on tulossa pian.
Mutta ajatus on myös siinä, että siellä on myös mahdollisuus verkostoitua.
Verkostoitumismahdollisuus järjestetään kuitenkin siten, että analoginen verkostoituminen on välttämätöntä.
Ja se voidaan sitten kuvata digitaalisesti. Emme siis halua ihmisten verkostoituvan digitaalisesti.
Ihmiset kirjoittavat toisilleen sosiaalisessa mediassa ja niin edelleen, ovat järkyttyneitä,
heillä on paljon ideoita ja he kirjoittavat paljon.
Sen sijaan ihmisten on verkostoiduttava paikallisesti analogisesti.
Ja jos heillä on analoginen verkko, he voivat myös näyttää portaalissa, että olemme ryhmä tai
solu, olemme täällä ja haluamme tehdä jotain.
Sen jälkeen he voivat saada apua muilta, tarjota apua muille ja niin edelleen.
Me olemme kuitenkin pääasiassa huolissamme analogisesta verkottumisesta.
Haluamme, että ihmiset verkostoituvat toistensa kanssa paikallisesti analogisella tavalla, alkavat keskustella keskenään
ja saavat päähänsä ajatuksen, että voimme muuttaa yhteiskuntaa keräämällä tarpeeksi allekirjoituksia kansanäänestysvetoomukseen.
Koska tämä toinen vaihe on niin vaikea, 200 000 allekirjoituksen kerääminen on hyvin vaikeaa. Saksissa se on 450 000.
Mutta se onnistuu, jos ihmiset verkostoituvat etukäteen.
Ja heidän pitäisi keskustella politiikasta keskenään.
Heidän olisi kuitenkin myös opittava luomaan keskustelutilaa, jossa ihmiset voivat keskustella avoimesti,
oikeudenmukaisesti ja demokraattisesti ja jossa äärimmäisiäkin mielipiteitä voidaan sietää.
Palomuureja ei saa olla. Äärimmäiset mielipiteet ovat tärkeitä mielipiteenmuodostuksen kannalta demokratiassa.
Äärimmäiset mielipiteet eivät koskaan tule voittajiksi.
Ne ovat kuitenkin välttämättömiä hyvän yhteiskunnallisen mielipiteen, hyvän yhteiskunnallisen leikkauksen
löytämiseksi riippumatta siitä, kuinka suuri yhteiskunta on.
Ja sitä ihmiset oppivat. Se on meidän ajatuksemme, että he alkavat keskustella toistensa kanssa
tällä tavalla, että he ymmärtävät tällä tavalla:
Miten me itse asiassa onnistumme tekemään päätöksiä, jotka vievät kaikki mukanamme?
Ja jos pystymme siihen pienessä mittakaavassa, pystymme siihen myös suuressa mittakaavassa.
Kyllä, jos olen ymmärtänyt oikein, koko prosessi, jossa opitaan puhumaan toisillemme uudelleen, opitaan sietämään muita
mielipiteitä, opitaan seisomaan rinta rinnan yhteisen päämäärän puolesta ja ollaan myös valmiita ottamaan vastuuta, tekemään
päätöksiä, kohtaamaan ongelmia ja niin edelleen, on tärkeää.
Mutta ei myöskään delegoida tätä poliitikoille, jotka tekevät kanssanne mitä haluavat, vaan että sanotte uudelleen:
Olen todellakin suvereeni, otan vastuuni takaisin omiin käsiini.
Tärkein asia on erittäin tärkeä seikka.
Sanoitte nyt puheessanne, että ette sisällyttänyt erästä hyvin tärkeää kohtaa
luetteloonne, tai itse asiassa minulle tärkeintä kohtaa.
Olen varma, että ajattelit sitä, mutta et sanonut sitä: tärkeintä ei ole puhua toisillemme vaan kuunnella toisiamme.
Puhumme melko usein. Kun katsomme esimerkiksi näitä keskusteluohjelmia, joita on kaikkialla televisiossa,
monet ihmiset puhuvat. Mutta kukaan ei kuuntele toisiaan.
Ja ehdottamassamme järjestelmässä - toisin sanoen ehdotamme soluille tiettyä tapaa tehdä päätöksiä yhdessä, nimittäin
järjestelmällisen konsensuksen kautta - on pohjimmiltaan kyse siitä, että kuuntelemme toisiamme ensimmäistä kertaa.
Kaikilla on sama tila ilmaista itseään, eikä kukaan saa arvostella toisia heidän sanomisistaan.
Sen sijaan lausunto on voimassa. Esitämme siis kysymyksen, haluamme ratkaista ongelman, ja sitten on vastauksia.
Jokainen saa antaa vastauksensa, eikä kukaan saa arvostella toisen vastausta.
Ja kun kysymme sen jälkeen, kuinka suuri on vastustuksenne?
Mitä tunnette sisällänne, kun sanotte, että tämä on oikea vastaus tähän kysymykseen? Mitä te sitten tunnette?
Siksi sanotaan, että vapaus alkaa sanomalla ei, koska jos minusta tuntuu, että minulla ei
mene hyvin, minun on pystyttävä sanomaan ei.
Minun on sanottava, etten halua sitä - kuten koronavirusrokotuksen tai naamarin kohdalla.
Jos tajuan, etten halua sitä, minun on pystyttävä sanomaan ei. Koska se on vapautta.
Vapaus on sanoa: Ei, en halua sitä. Se koskee vain minua.
Ja vapaus alkaa aina ei:llä, siksi sitä kutsutaankin siksi.
Koska aina kun sanon, että lopeta, minulla on täällä vastustusta, ja ryhmämielipide muodostuu ja tajuan, etten halua
sitä, silloin sanon: lopeta, ei, en ole tyytyväinen siihen!
Ja sitten ryhmä kuuntelee! Ja sitten ryhmä tajuaa:
Okei, henkilöllä on kipu, ehkä meidän on muutettava päätöstämme hieman, jotta kipu katoaa toiselta henkilöltä.
Ja yhtäkkiä löydät ratkaisun, jonka koko ryhmä, solu, yhteiskunta tai yhteisö hyväksyy.
Veto-oikeus ei siis viime kädessä ole mitään muuta. Löydämme aina ratkaisuja, jotka asianomaiset hyväksyvät.
Koska me kuuntelemme jokaisen, joka sanoo: "En ole tyytyväinen siihen.".
Tämä on sen idea. Ja kuka tahansa voi tehdä sen.
Ja sen voi tehdä vain itse.
Emme voi jotenkin järjestää tai delegoida tätä, voimme vain rohkaista sitä.
Ja ihmiset tekevät niin. Voimme toteuttaa tämän myös sosiaalisesti.
Kyllä. Mainitsit, että meillä ei ole todellista demokratiaa, koska meillä on edustuksellinen demokratia.
Mainitsitte myös, lopulta tässä haastattelussa, mutta kerroitte minulle, että näissä vaaleissa oli myös ongelmia, että ne eivät
olleet todella demokraattiset. Ilmeisesti niitä manipuloitiin.
Voisitteko ensinnäkin selittää minulle ja katsojille vielä kerran, mitä on paljastunut tai mitä on tullut
tietoon, ja miten tätä voitaisiin torjua tulevaisuudessa?
Ensinnäkin ainoa toimi, jonka hallitsija saa tehdä Saksassa, on (vaalit).
Sanoin aiemmin, että mielestäni se ei ole suvereeni, koska se ei saa muuttaa sääntöjä.
Mutta kuten sanonta kuuluu, ainoa asia, jonka suvereeni saa tehdä, on äänestää, eli laittaa rasti ruutuun.
Ja se tarkoittaa, että olisi itse asiassa varmistettava, että ainakin tämä suvereenin säädös
todella heijastaa sitä, mitä todella tarkoitetaan.
Tämä tarkoittaa, että meidän pitäisi itse asiassa ajatella, että olemme Saksassa, ja Saksa on demokratia ja oikeusvaltio.
Saksassa tämä vaaliprosessi tapahtuu asianmukaisesti.
Meidän ei tarvitse edes puhua manipuloinnista.
Voimme aloittaa puhumalla siitä, että ei ole minkäänlaista rakennetta, että se voi sujua sujuvasti.
Liittovaltion vaalilautakunta ei tiedä lainkaan, kuinka monta vaalipiiriä Saksassa on, kun hän ilmoittaa illalla
virallisen, alustavan ja virallisen lopullisen tuloksen.
He eivät tiedä sitä. Heidät on raportoitu. Hänen on kuitenkin hyväksyttävä tulevat raportit,
mutta hän ei tiedä sitä. Hänellä ei ole yleiskuvaa.
Jos häneltä siis kysytään päivää ennen vaaleja, kuinka monessa vaalipiirissä ihmiset todella äänestävät
huomenna, hän ei voi sanoa, koska hän ei tiedä sitä.
Vaalipiirejä on siis X määrä, eikä kukaan tiedä, missä ne todellisuudessa ovat ennen vaaleja.
Vaalipiirejä ei rekisteröidä keskitetysti.
Miten siis halutaan valvoa tulosta, jos ei edes tiedetä, missä ja kuinka moni todella äänestää? Kukaan ei tiedä.
Perustimme järjestön nimeltä WABEO eli vaalitarkkailu.
Se oli tarkoitus käynnistää vasta syyskuussa, kun liittopäivien vaalit olivat oikeastaan suunnitteilla, ja sitten
se oli vedettävä pois maasta kolmen kuukauden kuluessa.
Taisitte jo haastatella Stephanie Tsomakaevaa, joka sai tämän aikaan.
Todella, todella hieno, kova nainen, joka on tehnyt kovasti töitä saadakseen sen toimimaan.
Ja ihmiset rekisteröityivät niin, että tiesit, että he olivat oikeasti oikeita ihmisiä, eivät mitään sosiaalisen median
ruumiita tai jotain, botteja tai jotain, vaan oikeita ihmisiä - joiden oli rekisteröidyttävä, ja
rekisteröinti tarkistettiin - jotka tarkkailivat vaaleja.
Yhteensä 3700 ihmistä matkusti ympäriinsä - mitä ei ole koskaan aikaisemmin tapahtunut Saksan liittotasavallan historiassa
- ja katsoi, miten vaalit todellisuudessa järjestetään.
Ja nyt on olemassa tiettyjä sääntöjä, kun valitaan, mitä pitää varoa.
Esimerkiksi se, että äänestyspaikka on avoinna kello 8-18, että vaalit ovat salaiset, että äänestyspaikalla tai sen ympäristössä
ei ole vaalimainoksia tai että äänestyspaikalla oleville ihmisille ei anneta vinkkiä siitä, ketä muuta heidän pitäisi äänestää,
tai että joku muu menee heidän kanssaan äänestyskoppiin.
Tai sen jälkeen se suljetaan klo 18.00, eikä laskentaa suoriteta ennen klo 18.00.
Ihmiset saavat olla läsnä ja seurata koko prosessia.
Ja sen jälkeen, kun laskenta suoritetaan, ihmiset saavat myös olla paikalla ja katsella.
Ja katsokaa, jotta he näkevät, mitä tapahtuu.
Kun kaikki äänet on laskettu, kyseisen vaalipiirin vaalilautakunnan on julistettava vaalitulos ääneen.
Hänen on kerrottava, mikä on hänen äänestyspaikkansa vaalitulos, jotta yleisö tietää, että tämä on nyt
vaalitulos, josta ilmoitan seuraavalle ylemmälle viranomaiselle, yleensä piirin vaalien valvojalle.
Ja sääntöjenvastaisuuksia oli.
Juuri niin. Ja nyt tulee se pointti.
Nyt on paljon sääntöjenvastaisuuksia.
Ensinnäkin nämä ovat demokraattisten vaalien periaatteita.
Ja siinä se on, joten ensinnäkin on sanottava, ja tämä on myös hyvin jännittävää, että olemme saaneet paljon palautetta.
Voimme sanoa, että 80 prosentissa palautteista kaikki meni hyvin.
Sikäli kuin olemme voineet todeta, 80 prosentissa vaalipiireistä vaalit toimitettiin asianmukaisesti.
Kaikkia näitä perussääntöjä, periaatteita ja vaaliperiaatteita noudatettiin. Näin ei tapahtunut 20 prosentissa tapauksista.
20 prosentissa tapauksista äänestyspaikat suljettiin kello 17.30, vaalitarkkailijat heitettiin ulos, koska he
eivät halunneet vaalitarkkailijoita, ja vaalitarkkailijat siirrettiin 20 metrin päähän.
Jotkut näistä äänestyspaikoista ovat liikuntasaleja.
Sitten ne sijoitettiin 20 metrin päähän, josta ei tietenkään näe lainkaan, mitä millekin kasalle laitetaan.
Joissakin tapauksissa he eivät kertoneet vaalitulosta ääneen.
Kyllä, siellä tapahtui paljon sellaista, mitä ei olisi pitänyt tapahtua.
Ja jos otamme nyt huomioon, että Sahra Wagenknechtin liittoumalla on vain 9000 ääntä vähemmän kuin mitä he tarvitsisivat
päästäkseen liittopäiville, voimme nyt periaatteessa näissä, eli yhteensä, vain se määrä, joka meillä on,
jonka olemme nyt raportoineet, on 300 vaalipiiriä, joissa tällaisia virheitä on tehty.
Raportoimissamme 300 vaalipiirissä on näitä sääntöjenvastaisuuksia.
Emme tiedä kaikkia äänestäjien lukumääriä näissä vaalipiireissä, mutta niistä, jotka tiedämme, pelkästään 99 000 äänestäjän
kohdalla sääntöjenvastaisuudet olivat sellaisia, ettemme periaatteessa voi tarkistaa, ovatko välitetyt tulokset
niitä, joista todella äänestettiin, koska, kuten sanoin, vaalituloksia ei edes julkistettu tässä vaalipiirissä.
Se tarkoittaa siis, että meillä on 99 000 ääntä, ainakin 99 000, jos ekstrapoloidaan -
katsoimme vain 3 000 vaalipiiriä, joita on noin 90 000.
Jos tätä nyt ekstrapoloidaan, voitte nähdä, millaisia ulottuvuuksia tässä on kyse.
Mitään manipulointia ei ole saanut tapahtua, kukaan ei ole huijannut tai mitään muutakaan.
Periaatteessa emme kuitenkaan voi lainkaan tarkistaa, onko se, mitä liittovaltion ääntenlaskijalle saapuu yön
aikana, todella se tulos, joka määritettiin paikan päällä.
Ja sitä ei lasketa ja niin edelleen. Se on siis periaatteessa suuri arpajaiset.
Emme siis tiedä, onko Alliance Sahra Wagenknechtilla viisi prosenttia vai ei.
Oletan, että heillä on viisi prosenttia, mutta sitä ei voida todentaa, koska kyseessä
eivät ole demokraattiset vaalit rakenteeltaan.
Ja jos esimerkiksi tätä vaalitulosta ei ole julkistettu, miten meidän pitäisi tietää, onko jälkikäteen
määritetty tulos oikea vai onko joku lisännyt tai ottanut pois muutaman äänestyslipun tai jotain muuta.
Emme tiedä, koska tavarat laitetaan kirjekuoriin.
Seuraava seikka on muuten se, että joitakin äänestyslippuja ei ollut pakattu sinetöityihin kirjekuoriin, mikä on myös
välttämätöntä, vaan ne oli yksinkertaisesti suljettu pusseihin kuminauhoilla, jotta ne
voidaan avata milloin tahansa ja muuttaa jotain.
Älä koskaan väitä, että he tekevät niin. Mutta on mahdollista, että he tekevät niin.
Demokraattisissa vaaleissa ei voi edes näyttää siltä, että tapahtumat eivät olisi kunnossa.
Varsinkin kun, kuten sanoin, meillä on vain 9000 euron ero Sahra Wagenknechtin kanssa.
9000 ääntä!
Tasan 9000 ääntä. 9000 äänen ero.
Ja siinä kaikki. Toisin sanoen vaalimme ovat, en edes tiedä, miten sen sanoisin, mutta ne eivät todellakaan ole demokraattiset.
Ne eivät ole yhteneväisiä, ne eivät ole ymmärrettäviä, ne eivät ole läpinäkyviä.
Niin suuressa määrin, että se on ehdottomasti, ehdottomasti merkityksellinen toimeksiannon kannalta.
Tämä on nyt ensimmäistä kertaa todettu WABEOn järjestelmällisessä vaalitarkkailussa.
Saanko tehdä toisen sillan? Puhuimme aiemmin kansanäänestyksistä.
Ja jos nyt tiedämme, että nämä kansanäänestykset järjestetään myös vaalien tapaan ja tiedämme, että määritettyjä tuloksia ei
määritetä puhtaassa prosessissa ja että hyvin, hyvin arkaluonteiset enemmistöt ovat vaakalaudalla -
kysymys siitä, muutetaanko perustuslakia vai ei?
Juuri niin, se olisi ollut minun kysymykseni.
Aivan, yksi kysymys. Perussäännön muuttamiseen tarvitaan siis päätösvaltaisuus.
Toisin sanoen tietty määrä kansalaisia, jotka ylipäätään osallistuvat tähän äänestykseen.
Ja sitten on oltava tietty enemmistö tästä joukosta, joka osallistuu.
Jos siis yksinkertaisesti alennatte tällä tavoin hieman päätösvaltaisuutta - toisin sanoen meillä on teoriassa kahden
kolmasosan enemmistö perustuslain muutoksen puolesta, mutta sanotte, että kyllä, mutta valitettavasti vain 39,8
(prosenttia) ihmisistä äänesti eikä 40 prosenttia ihmisistä äänestänyt - silloin tämä perustuslain muutos on epäonnistunut.
Kyllä, emmekä voi valvoa sitä, jos vaalituloksia, äänestäjien määrää ja niin edelleen, eli tämän äänestyspaikan tulosta ei
ilmoiteta julkisesti, ja meillä on vähintään yksi henkilö, joka istuu jokaisessa äänestyspaikassa tai vaalipiirissä, joka
kuuntelee, kirjoittaa sen ylös ja antaa sitten tuloksen meille, jotta voimme tarkistaa, onko tulos, joka lopulta
määräytyy, todella myös se, joka ilmoitettiin äänestyspaikoilla.
Jotta voisimme löytää tien suoraan demokratiaan.
Jotta voisimme ylipäätään käsitellä ajatusta osavaltioiden perustuslakien muuttamisesta, meidän on
varmistettava, että seuraamme vaaleja aktiivisesti.
Vaalitarkkailijoita tarvitaan siis kaikkialla, jos olen ymmärtänyt oikein.
Niin, kysyitte aiemmin, mitä voin tehdä?
Tämän solun perustamisen lisäksi, jossa teidän on oltava hyvin aktiivisia, voin vain
suositella kaikille, että menette wabeo.de-sivustolle.
Ensi vuonna järjestetään käsittääkseni osavaltiovaalit Baden-Württembergissä,
Mecklenburg-Vorpommernissa ja Sachsen-Anhaltissa.
Näitä vaaleja tarkkaillaan ensimmäistä kertaa koko maassa.
Ja voit rekisteröityä siellä, voit tarkistaa itsesi, maksaa 6,50 euroa.
6,50 euroa, koska on olemassa tämä todentamisprosessi, joka on melko monimutkainen, mutta
joka tekee selväksi, että sen takana on henkilö.
Sitten voimme tarkistaa koko alueen:
Onko se, mitä lopussa ilmoitetaan, todella se tulos, joka todella saatiin äänestyspaikoilla
tai vaalipiireissä? Ja se on todella jännittävää.
Ja että näin ei ehkä ole - eräs Speyerin piirikunnanvaltuutettu, hän on kaupunginjohtaja, sai sitten kirjeen vaalitarkkailijalta -
minun on sanottava tämä tässä yhteydessä herkkupalana..., se ei ole oikeastaan herkkupala, se on itse asiassa
hirvittävän surullista - että hän valitti siitä, miten häntä kohdeltiin vaalitarkkailijana äänestyspaikalla.
Ja sitten tämä Speyerin pormestari, joka oli vaalipiirin vaalivirkailija, itse asiassa kirjoitti takaisin, että hänen
mielestään oli kauheaa, että ihmiset tulivat katsomaan vaaleja.
Koska tämä merkitsisi periaatteessa sitä, että vaaleja ei järjestetä asianmukaisesti, ja se
heikentäisi demokratiamme arvoa. Teidän on kuviteltava se.
Vaalien julkisuus on yksi vaalilakimme ja vaalijärjestelyjemme keskeisistä vaaliperiaatteista.
Ja sitten paikalle tulee vastuullinen piirin vaalivirkailija ja sanoo, että hänen näkökulmastaan se, että joku haluaa seurata
vaaleja, että joku haluaa tarkistaa, onko tämä - se, mitä täällä nyt tapahtuu ikään kuin suvereenina toimena, ainoana
suvereenina toimena, kuten me aina sanomme - asianmukaista.
Se, että he seisovat siinä, näyttäisi siltä, että he eivät luota heihin.
Ja tämä on näkemys asioista. Teidän on kuviteltava se.
Pormestarilla on tällainen näkemys ihmisistä, jotka ovat vastuussa siitä, että hän on ylipäätään tässä asemassa.
Erittäin mielenkiintoista. Oikein kiva. Herra Ludwig, kiitos paljon haastattelusta!
Se oli todellinen silmiä avaava kokemus. Ennen kaikkea voitte nyt nähdä, mihin toimiin kukin voi itse asiassa ryhtyä.
Ensinnäkin voit osallistua vaalitarkkailuun.
Mielestäni voit kääntyä WABEOn puoleen.
Sitten näet, miten voit muodostaa solun tai liittyä olemassa olevaan soluun.
Sitten voit, vapaus alkaa ei.
Mielestäni olette nyt antanut meille ensimmäiset askeleet siihen, miten voimme todella panna tämän täytäntöön,
jotta kansalaiset voivat ottaa vallan takaisin omiin käsiinsä.
Kiitoksia paljon hyvin silmiä avaavasta haastattelusta!
Kiitos paljon, että sain olla täällä.