"Ha oda nézünk, ki végezze a munkát?
Néhány kollégámmal létrehoztam a saját központomat:
Az emberiség elleni bűncselekmények kivizsgálásával, újraértékelésével, jogi
üldözésével és megelőzésével foglalkozó központ.
Sokan mindig azt kérdezik, miért az emberiség elleni bűncselekmények?
Mert amit itt tapasztaltunk, az emberiség elleni bűncselekmény volt.
Az embereket üldözték. Az orvosokat ma is üldözik.
Az orvosokat bebörtönzik azért, mert a munkájukat végzik.
Kollégám, Rainer Fuellmich börtönben van Göttingenben. Ő is nagy felvilágosító.
Csak akkor lehet újraértékelés, ha megváltoztatjuk a politikai helyzetet.
Mert ezek a politikai feltételek, amelyekkel rendelkezünk, és amelyekben egyszerűen átadjuk a
hatalmat, soha nem fognak újraértékeléshez vezetni.
Mert, mint mondtam, akkor az elkövetők maguk is megbékélnének vele.
Senki sem feltételezheti, hogy azok, akik ezeket az emberiség elleni bűncselekményeket
elkövették, felállnak és azt mondják: igen, mi tettük.
És most mi magunk akarunk a bíróság elé állni, a saját magunk által választott bírák elé, a saját magunk által
választott ügyészek elé, hogy ők ítéljék meg, hogy amit tettünk, az helyes vagy helytelen volt-e.
Azok a bírák, akik három hónappal ezelőtt, az RKI-akták kiszivárgása előtt még mind azt mondták, hogy ők akkor
mindent jól csináltak, és hogy ezeknek a bíráknak most hirtelen meg kellene barátkozniuk a helyzettel... Ez sem fog működni.
Csak akkor fog működni... - és Ralf Boes most jelentette be, és egyetértek Ralf Boes-szal, sok
emberrel, csak nézzétek meg az általa említett honlapot.
Szerintem a szövetségi államokon keresztül kell mennünk.
Minden szövetségi államban saját alkotmányunk van.
És mivel ezek külön alkotmányok, a szövetségi állam minden egyes alkotmánya lehetővé teszi
számunkra, hogy módosítsuk ezeket az alkotmányokat.
A mi kezünkben van a hatalom. Csak nem tudtok róla..."
Szeretném üdvözölni Ralf Ludwig ügyvédet a Kla.TV stúdiójában.
Hello.
A berlini tüntetésen azt mondtad, hogy a kezünkben van a hatalom, de még csak nem is tudunk róla.
Szóval én sem tudom. Azt sem tudom, hogy milyen erő van a kezemben.
És azt sem tudom, hogyan kellene befolyásolnom a politikai döntéseket, hogyan működik ez.
Tudna segíteni nekünk, tudna segíteni nekem, tudna egy kicsit segíteni a nézőknek?
Igen, elvileg nem olyan nehéz.
Németországban 16 szövetségi állam van, és minden államnak saját alkotmánya van.
És minden állami alkotmányban - egy pillanatra kihagyva Hesseországot az egyenletből, de alapvetően Hesseországban is -
minden állami alkotmányban szerepel a népi jogalkotás lehetősége.
Ez azt jelenti, hogy az adott szövetségi államban élő emberek saját törvényeket hozhatnak.
És nemcsak törvényeket hozhatnak, hanem módosíthatják az alkotmányt, az adott állam alkotmányát is.
Tehát megváltoztathatják az együttélés szabályait, a struktúra, a politikai struktúra
szabályait a szövetségi államukban, ha akarják.
Ehhez bizonyos többségre van szükség. Más szóval, mindig három lépésből áll.
Az első lépés egy népszerű indítvány. Ez azt jelenti, hogy az ötletet előterjesztik.
Össze kell gyűjtenie egy bizonyos kis számú szavazatot.
A második egy úgynevezett népszavazás.
Ez azt jelenti, hogy be kell bizonyítania, hogy az országban bizonyos számú embert érdekel ez a téma.
Ez mindig a legnehezebb szakasz, és ha már túljutottunk ezen a szakaszon, akkor következik a választás, ahogyan azt a
választásokon ismerjük, akkor vasárnap az embereket a szavazóhelyiségekbe hívják, és szavazhatnak erről a politikai
kérdésről vagy egy törvényről, amit bevezetnek, vagy valami hasonlóról, és aztán azt mondhatják, hogy mi, a
tartomány lakói azt akarjuk, hogy így vagy úgy menjen, vagy hogy ez a törvény, ez a rendelet vagy az a rendelet ne.
Erről elvileg minden állam alkotmánya rendelkezik.
Ez azt jelenti, hogy ha akarnánk, mi magunk is beavatkozhatnánk a politikai döntésekbe - azon túl, hogy négy-ötévente egyszer
kipipáljuk a négyzetet, és reméljük, hogy a megfelelő emberek jönnek ki belőle, és a megfelelő döntéseket hozzák meg.
Ah igen. És az állami alkotmányok - most egy kicsit elvesztem... Nekünk is van alkotmányunk.
Mi az? Valahogy nem működik szövetségi szinten, csak állami szinten. Hogy működik ez?
Igen, tehát természetesen van az Alaptörvény, és az Alaptörvényt már úgy hívják, hogy Alaptörvény - és nem
Németország Alkotmánya vagy a német alkotmány, hanem úgy hívják: "A Német Szövetségi Köztársaság Alaptörvénye".
Ennek természetesen történelmi okai vannak. Németország a második világháború után kettészakadt.
Németországot megszállták, megszállták különböző, sőt a négy győztes hatalom, és
Németországot úgymond területileg felosztották.
Más szóval, a Német Birodalom területi integritása már nem létezett.
Aztán elkezdődött a hidegháború, úgymond, a Nyugat és a Kelet, lényegében Oroszország - és akkoriban a Szovjetunió - között.
És a nyugati hatalmaknak különböző nézeteik voltak arról, hogyan kell Németországgal bánni, hogyan kell
Németországgal bánni, mi legyen Németország jövője.
És igen, a Német Szövetségi Köztársaságot 1949-ben hozták létre, úgymond, és a Német Szövetségi Köztársaság
természetesen csak egy része az egész Német Birodalomnak.
És akkor még azt feltételezték, hogy egyszer majd kialakul egy megoldás, egy egész Németországra vonatkozó megoldás, és ezért
nem hoztak létre egy német alkotmányt, mert az alkotmányt csak a birodalom egész területére, a volt birodalom
területére, az egész német területre lehetett volna létrehozni, és ezt alaptörvénynek hívták.
Elvileg ez a három szövetséges győztes hatalom alaptörvénye, amelyet aztán a politikusokkal
többé-kevésbé Herren-Chiemsee-ben tárgyaltak meg.
És ez az alaptörvény túlélte az újraegyesítést is.
Már akkor is, bár az Alaptörvény rendelkezett róla, nem jött létre egy össznémet alkotmány,
hanem az Alaptörvényt folytatták alkotmányként.
És mindig azt mondom, hogy egy alkotmány csak akkor lehet alkotmány, ha van szuverénje.
És nem a szuverén az, aki dönt a szükségállapotról, ahogy Carl Schmitt mondja, hanem a
szuverén az, aki megváltoztathatja a szabályokat.
Az alkotmányunk pedig nem teszi lehetővé, hogy az emberek megváltoztassák a szabályokat.
Ez azt jelenti, hogy az Alaptörvény ebben az értelemben nem lehet alkotmány, mert az Alaptörvény nem ismer el szuverént.
Vagy az egyetlen szuverén cselekedet, amit állampolgárként ismerünk, a szavazás - a
Bundestag négyévente egyszeri megválasztása.
És ez a nép egyetlen részvétele a Német Szövetségi Köztársaságban.
Semmi mást nem tervezünk. Nincs népi jogalkotás.
A 20. cikkben még mindig szerepel az a rendelkezés, hogy a szuverén választások és szavazások útján határozza
meg a politikát, de Németországban nincsenek szavazások.
Nincs szavazási törvény, és ezért nincs szavazás.
Aztán ott van a 146. cikk, amely arról rendelkezik, hogy a német nép új alkotmányt vagy alkotmányt fogadhat el.
Sok alkotmányjogász azt mondja, hogy ez a bekezdés vagy ez a cikk nem alkalmazható, ez a norma nem alkalmazható.
Lehet erről hosszasan vitatkozni, de másrészt minden egyes tartományi alkotmányban, Németországban minden egyes tartományi
alkotmányban megvan a lehetőség arra, hogy az emberek az imént említett három lépéssel aktívan beavatkozzanak a
jogalkotásba, hogy maguk hozzanak létre törvényeket, azaz maguk változtassák meg a szabályokat.
És nem csak az alkalmazási szabályokat, például a törvényeket változtathatják meg, hanem - ahogy egy kis zárójelben mondtam
Hesse körül - minden szövetségi államban megváltoztathatják az alkotmányt, azaz megváltoztathatják az együttélés szabályait.
Két alapvető értéket kell betartani.
Ez mindig a demokrácia elve, azaz minden politikai döntésnek a nép akaratán kell alapulnia.
A második az emberi méltóság garantálása. Nem szabad tehát úgy megváltoztatni a szabályokat,
hogy az emberi méltóság garanciája megszűnjön.
De ezek az egyetlen szabályok, és e szabályok keretein belül az egyes szövetségi államok polgárai dönthetnek.
Tehát például dönthetünk úgy, hogy nem akarjuk többé öt (helyes: négy) évente megválasztani az államkormányt vagy az állami
parlamentet, hanem mostantól kétévente akarjuk megválasztani.
Vagy dönthetünk úgy, hogy egyáltalán nem akarunk többé állami kormányt, hanem az állami parlamentnek kell kineveznie az
adminisztrátorokat bizonyos feladatok elvégzésére, és így tovább.
Elméletileg akkor is megszüntethetjük a parlamentet, ha van olyan alternatívánk, amely nem képviseli
hasonló módon a demokratikus akaratot, de kifejezi azt.
Tehát sok mindent meg tudunk változtatni, de csak állami szinten, országos szinten nem.
Igen, nagyon érdekes. És hogyan lehet egy ilyen folyamatot elindítani?
Tegyük fel, hogy valamit meg akarunk változtatni ebben az egész politikai struktúrában, vagy például meg akarjuk
változtatni a bírák vagy ügyészek kinevezését, hogy ne az Igazságügyi Minisztérium nevezze ki őket, hanem az emberek.
Hogyan lehet ezt megtenni? Hogyan tudsz kezdeményezni?
Elvileg, mint mondtam, minden törvény, beleértve az állami alkotmányokat is, módosítható.
És elvileg egyszerűen elindíthatsz egy kezdeményezést, egy vagy két ember elindíthat egy kezdeményezést...
...Szóval te és én?
Mindketten - nos, valószínűleg most nem, mert nem ugyanabban a szövetségi államban élünk, de elvileg igen.
Ha ugyanabban a szövetségi államban élnénk, egyszerűen azt mondhatnánk, hogy törvénymódosítást akarunk.
Ezután elkészítjük a jogi szöveget, úgymond úgy, ahogy mi elképzeljük - más szóval, amit mi csinálunk.
Mhm.
Vannak különbségek is. Népszavát is lehet úgy kérdezni, hogy a Parlament bizonyos kérdésekkel foglalkozik,
tehát egy ülést, egy parlamenti ülést kell tartaniuk, hogy ezzel a kérdéssel foglalkozzanak.
De most a tisztán népi jogalkotás azt jelenti, hogy úgymond megírunk egy törvényt, és benyújtjuk ezt a törvényt,
amelyet általában az Állami Parlament Elnöksége elé terjesztünk.
És akkor majd úgymond normális módon nyilvánosságra hozzák, hogy itt most egy népi
indítványt indítanak ezzel a törvénymódosítással.
Aztán kimehetünk, és szavazatokat gyűjthetünk a törvénymódosítás mellett.
És ha elérünk egy bizonyos kvórumot - az első szakaszban ez viszonylag alacsony, egyes országokban ez csak 6000
vagy 5000 szavazat, ha ezek a szavazatok megvannak, akkor elindíthatunk egy úgynevezett népszavazást.
Ez azt jelenti, hogy az állami parlament ezután foglalkozik a népszavazási kérelemmel, és jóváhagyhatja
vagy nem hagyhatja jóvá azt. Akkor nem lesz népszavazás.
Ezután népszavazásra kerül sor, és a népszavazáson egy bizonyos számú aláírást kell összegyűjteni egy
bizonyos időn belül, általában hat és nyolc hónap között.
És ha ez a határozatképesség túllépésre kerül, akkor az állami parlament újra foglalkozik ezzel a kérdéssel, és megvizsgálja,
hogy jóváhagyja-e ezt a törvénykezdeményezést vagy sem.
És ha nem adja meg, akkor népszavazás lesz, ami olyan, mint egy választás.
Aztán a polgárokat vasárnap hívják az urnákhoz.
Aztán azt mondják: Oké. Megkérdezik a polgárokat, hogy akarják-e ezt a törvényt, igen vagy nem.
Ahogy a berlini tüntetésen is mondta, a végső döntést ismét az embereknek kell meghozniuk.
Ezt tehát gyakorlatilag ezeken az állami alkotmányokon keresztül lehetne kezdeményezni.
Igen, pontosan. A koronavírusos időszak alatt különösen azt láttuk, hogy a politika hogyan hatolt be az emberek életébe.
És úgy gondolom, hogy az embereknek meg kell tudni védeniük magukat ezzel a beavatkozó politikával szemben.
És amit az imént leírtam, ezek a lépések, ez a három lépés, örökkévalóan hosszú időt vesz igénybe.
És addig persze semmit sem tudtunk megakadályozni.
Ezért azt javaslom, hogy a legelső dolog, amit tennünk kell, hogy minden állam alkotmányába írjuk bele az úgynevezett vétójogot.
Tehát alapvetően azt mondjuk, hogy minden törvény és minden rendelet, amelyet az állami kormány
hoz, legkorábban három hónap múlva lép hatályba.
Ez alatt a három hónap alatt a határozatképességgel rendelkezőknek van idejük aláírásokat gyűjteni.
És ha összegyűlik egy bizonyos számú aláírás, gondolok itt a lakosság két és fél százalékára, amit másképp is el
lehet intézni, akkor népszavazás lesz erről a törvényről.
Mert akkor két és fél százalék alapvetően azt mondta, hogy nem akarjuk ezt a törvényt.
Ami elég sok. Úgy értem, öt százalék egy parlamenti frakció.
Tehát itt két és fél százalék azt mondja, hogy nem akarjuk ezt.
Hogy aztán az egész nép, azaz az adott szövetségi állam népe szavazzon arról, hogy
akarja-e ezt a törvényt vagy ezt a rendeletet.
És ha a jogalkotó kiad egy rendeletet vagy egy törvényt - mert azt mondja, hogy ez teljesen sürgős, most gyorsan meg kell tennünk
-, ha nem adja meg a három hónapos határidőt, akkor kötelező szavazást kell tartani erről a törvényről, erről a rendeletről.
Hogy ne alakuljon ki olyan helyzet, hogy a jogalkotó úgymond nagyon gyorsan hoz törvényeket.
Mindig azt mondom, hogy ha az emberek szavazhattak volna a maszk követelményéről, akkor ez nem történt volna meg.
Igen, a maszkviselési kötelezettséget egyfajta álcázó művelet keretében vezették be, és ez a félelem teremtette meg az
előfeltételét annak, hogy az emberek például beoltassák magukat.
És azt kell mondanunk, hogy ha úgymond éjszakai és ködös törvényeket akarnak hozni, amelyek rövid időn belül hatályba
lépnek, akkor a politikusoknak azonnal és mindig szavazásra kell bocsátaniuk ezeket a törvényeket az
embereknek, hogy az emberek szükség esetén nemet mondhassanak.
Ez a vétójog, a végső döntéshozó hatóság, ahogy mindig mondom. Igen.
Hogy az emberek nemet mondhatnak, és hogy a dolgok nem így valósulnak meg.
Ezt megtehetjük. Ezt minden szövetségi államban megtehetjük.
És ez világossá tenné a politikusok számára, hogy minden törvény, amit hoznak - most például, ami most szövetségi
szinten volt, pontosan ezeket az adósságokat, amiket felvettek.
De az is lehetséges lenne, hogy például azt mondjuk... Nos, a Szövetségi Tanácsnak is
beleegyezését kell adnia a szövetségi törvényekhez.
És ha mi, a szövetségi államok polgárai azt mondtuk volna a kormánynak, hogy ebbe nem szabad
belemenni, akkor nem lett volna például ez az adósság.
És nekünk, állampolgároknak rendelkeznünk kell ezzel a hatalommal, hogy ne csak egyszer szavazzunk, és utána már nem
tudjuk ellenőrizni, hogy mit tesznek a politikusok az egyes ügyekben, milyen koalíciók alakulnak, hogyan döntenek a
politikusok, hanem hogy mi, állampolgárok bármikor, minden egyes politikai kérdésben azt mondhassuk, hogy ezt nem akarjuk.
Vannak már jelei annak, hogy csoportok ebbe az irányba dolgoznak és kezdeményeznek?
Igen, az egész dolog lényege, hogy teljesen decentralizált legyen.
Tehát nem akarjuk, hogy ezt valamiféle központi szervezet végezze.
Ehelyett alapvetően azt mondtuk, hogy két dolog kulcsfontosságú számunkra.
Az ezt végző csoportoknak és szervezeteknek bizonyos módon demokratikusan kell egymással bánniuk.
Azt mondjuk, hogy mindig az elfogadáson alapuló döntéseket hozzunk.
Más szóval, ha valódi demokráciát akarunk, akkor először magunknak kell megélnünk azt kis léptékben.
Más szóval nem követelhetjük, hogy társadalmunknak demokratikusnak kell lennie.
Mi magunk pedig kis léptékben, azon a területen, ahol működünk, nem járunk el egymással
demokratikusan, nem járunk el egymás elfogadásán alapuló módon.
Tehát ez egy lényeges döntés ebben a helyzetben.
A második pont pedig az, hogy gondolkodjunk el azon, hogyan tudnánk minél több embert motiválni, hogy
elegendő aláírást gyűjtsünk egy ilyen népszavazáshoz, vagy mindenekelőtt a népszavazási petícióhoz.
És ennek teljesen decentralizáltnak kell lennie, ezt a kis sejteknek kell elvégezniük, amelyek sokkal jobban
el tudják dönteni helyben, mint bárki központilag, hogy mik a témák, mi az érdekes, és így tovább.
És most is nagyon sok kezdeményezés van kialakulóban.
Mi tényleg csak javasoltuk, és azt mondtuk: "Istenem, csináljatok valamit.
És most meghívást kaptunk Baden-Württembergbe.
A kezdeményezéseknek egy hatalmas köre van, akik ezt meg akarják tenni, akik ezt meg akarják valósítani.
Most érkeztem Szász-Anhaltból, nem sokkal az interjú előtt. A szász-anhalti Güstenben voltam.
A "DieBasis" nevű alulról szerveződő párt számos tagja, számos kerületi szervezete, amely szintén érdekelt az ilyen
típusú alulról szerveződő demokráciában, ott találkozott.
És pontosan ezt tettük, tehát alapvetően csak arról beszélgettünk, hogy miért kellene bárkinek is a bázisra szavaznia.
És meglepő módon pontosan ez volt az eredmény:
Mert mi vagyunk azok, akik végül képesek leszünk pontosan ezt a fajta alulról építkező demokráciát megvalósítani - hogy a
döntések alulról felfelé, és ne felülről lefelé szülessenek, hogy decentralizáltak legyünk, hogy minden
kulcsfontosságú döntést helyben hozzunk meg - hogy minden ember részt vegyen minden politikai döntésben.
Ez tulajdonképpen az alap egyedi értékesítési pontja. És ezt szeretnénk még erőteljesebben népszerűsíteni.
Ez pontosan az a gondolat, hogy a döntéseket alulról hozzák meg, nem pedig felülről.
Nincs szükségünk arra, hogy egy központ hozza meg helyettünk a döntéseket; az életünket érintő
összes kulcsfontosságú döntést helyben hozzák meg.
Aztán elvileg, ha van egy nagy ország és így tovább, a döntéseket helyi döntéseken
keresztül mindenki számára közösen is meg lehet hozni.
Igen, nagyon érdekes, mert állandóan azt hallani, hogy azok ott fent azt csinálnak velünk,
amit akarnak, és mi nem tehetünk ellene semmit.
Mindent el kell viselniük, mint az esőt és a havat.
Az adósságfék kienged, és országunk szabadesésbe kerül.
De nagyon érdekes, hogy most mégiscsak találnak egy utat.
Mit tehetnék most, például, hova csatlakozhatnék, ha érdekelne, hogy visszavegyem, ahogy te mondod,
a hatalmat, ami valójában az enyém. Mit tehetnék?
Tehát először is, elég, ha egyszerűen maga hoz létre egy csoportot a szomszédságában.
Vagy még csak nem is kell, hogy csoport legyen, mi sejtnek hívjuk.
Így egyszerűen csak találkozhatsz a barátaiddal a környékeden - ideális esetben a
szomszédságodban - és összejöhetsz az emberekkel.
És olvassa el például Rainer Mausfeld "Miért hallgatnak a bárányok?" című könyvét.
Rainer Mausfeld ugyanis nagyon-nagyon jól elemezte ebben a könyvben, hogyan működik valójában a politikai struktúránk, miért
nincs beleszólásunk, miért van képviseleti demokráciánk, amelynek semmi köze a demokráciához, és amely nem teszi lehetővé
számunkra, hogy ténylegesen meghozzuk a saját döntéseinket.
Mi a lényeg? Mit mond Mausfeld úr?
Nos, Mausfeld úr alapvetően azt mondja, hogy ez az Amerikai Egyesült Államok alapításakor többé-kevésbé
az első alkotmány, az első demokratikus alkotmány.
Nos, ez vitatható, a lengyel alkotmány gyorsabb volt.
De az első nagy demokratikus alkotmány az amerikai alkotmány volt.
És az amerikai alkotmányatyák akkoriban valóban vitatkoztak erről:
Közvetlen demokráciát akarunk-e bevezetni, ahol az embereket bevonjuk a döntésekbe, vagy képviseleti
demokráciát akarunk - ami tulajdonképpen ellentmondás.
A képviseleti demokrácia - vagy képviseleti, vagy demokratikus - a képviseleti demokrácia, ha belegondolunk, ellentmondásos.
És akkor jött a felismerés, hogy ha valódi alulról jövő demokratikus döntéshozatali hatalom lenne, akkor a gazdagok
vagyona veszélybe kerülne, mert a szegények demokratikusan dönthetnének úgy, hogy a
pénzt vagy a vagyont másképp kellene elosztani.
Tehát természetesen ez tisztán gazdasági megfontolás volt.
Aztán elgondolkodtak azon, hogyan nevezhetnénk ezt még mindig demokráciának, de úgy
szervezzük meg, hogy az ne legyen demokrácia.
És ez az a képviseleti demokrácia, ami most van.
Tehát, ahogy mondtam, mindaz, amit az imént mondtál, ahogy az emberek megtapasztalják, valójában így van.
Valamit csinálnak ott fent, és mi nem tudunk dönteni semmit.
Ez az érzés nem csalóka, hanem igaz: Keresztet vetünk, ennyi...
És akkor vége, nem tudunk semmit!
Tehát ha most a CDU-ra szavazott, valószínűleg nem számított arra, hogy még zöldebb politikát
kap, mint a Zöldeknél, akiket korábban leszavazott.
Az emberek valószínűleg nem akarták ezt.
Nem tudom, de feltételezem, hogy nem akarták, különben a Zöldekre szavaztak volna, és nem a CDU-ra.
És nem tudnak semmit sem tenni ellene. Most ott ülnek négy évig, aztán az emberek megint azt
gondolják, hogy oké, legközelebb majd megmutatjuk nekik.
De ne a CDU-ra szavazzunk, hanem az SPD-re.
Mindig ezt tapasztaljuk. És aztán megint semmi sem változik.
Aztán teljesen meglepődnek, hogy amikor a többiekre kerül a sor, megint semmi sem változik.
Mert nem tudjuk befolyásolni az egyes politikai döntéseket.
És ezt elvileg megtehetjük az állami alkotmányok szerint, de nem tesszük meg.
Rainer Mausfeld mondja ezt, hogy úgy mondjam. Olyanok, mintha illuzionisták állnának előtte.
Ezek az ajtók léteznek, és az illuzionisták, a bűvészek állnak előttük, és gyakorlatilag eltakarják előlünk
ezeket az ajtókat, amelyeken keresztül valóban átmehetnénk.
A képviseleti demokráciát pedig lehet elit oligarchiának, választási oligarchiának, arisztokráciának, akárminek is nevezni.
Mert egy bizonyos számú elitből választhatjuk ki azokat, akik a következő négy évben uralkodni fognak rajtunk.
De nincs valódi választásunk arra, hogy bármit is megváltoztassunk.
Ez csak akkor lenne meg, ha beavatkozhatnánk az egyes politikai döntésekbe.
És az akadályok nagyon magasak. Amit jelenleg nem tudunk megtenni.
És a szabadság eszméje a nemmel kezdődik.
Tehát ebből a projektből, amelyet szintén Berlinben kezdeményeztem, tulajdonképpen azt lehet mondani,
hogy a döntési jogkört, a végső döntési jogkört az egyes politikai kérdésekben az emberek kezébe kell adnunk.
Döntenünk kell: Ki akarjuk-e engedni az adósságféket?
Nekünk kell eldöntenünk, hogyan szervezzük meg oktatási rendszerünket.
Nekünk kell eldöntenünk, hogyan szervezzük meg az igazságszolgáltatási rendszerünket.
El kell döntenünk, hogyan akarjuk az energiánkat, és így tovább, és így tovább.
Mindezeket a döntéseket mi magunk is meghozhatjuk.
És fenntartom, hogy minden egyes ember nem hozhat rosszabb döntést, mint bármely szakértő
vagy bárki, akit szakértőként neveznek meg.
Szívesen adnak tanácsot és elmondják a véleményüket.
De ami engem illet, úgy gondolom, hogy én magam is nagyon jól meg tudom hozni a döntést, és bízom
abban, hogy minden más németországi ember is így tesz.
Nos, az elmúlt évek politikája után mindenki számára világosnak kell lennie, hogy talán ők maguk is jobban csinálhatták volna.
Tehát most már elkezdhetnék egy sejtet alapítani a környékemen, és ott egyszerűen kezdeményezhetnék.
De hol kaphatnék például ösztönzőket és inputot?
Van olyan weboldal, ahol lehet némi információt szerezni? Tudna nekünk tippet adni?
Tehát most nincs online, az oldal, de a "freiheit-beginnt-mit-nein.de", ez az oldal létezik.
Ahogy itt áll: A szabadság a nemmel kezdődik.
Lehet, hogy ez az oldal már online van, amikor ez az interjú megjelenik.
A véglegesítés végső fázisában vagyunk. Hamarosan további információkkal szolgálunk.
De az ötlet is ott van, lehetőség lesz a kapcsolatépítésre is.
A hálózatépítés lehetőségét azonban úgy szervezik meg, hogy az analóg hálózatépítés elengedhetetlen.
És ez aztán digitálisan ábrázolható. Tehát nem akarjuk, hogy az emberek digitálisan hálózatot építsenek.
Tehát az emberek, ahogy most is tapasztaljuk, írnak egymásnak a közösségi médiában és így tovább,
felháborodnak, sok ötletük van, sok mindent írnak.
Ehelyett az embereknek helyben, analóg módon kell hálózatot építeniük.
Ha pedig analóg hálózatuk van, akkor a portálon is megmutathatják, hogy mi egy csoport vagy egy
sejt vagyunk, itt vagyunk, és tenni akarunk valamit.
Ezután segítséget kaphatnak másoktól, segítséget ajánlhatnak fel másoknak, és így tovább.
De mi alapvetően az analóg hálózatokkal foglalkozunk.
Azt szeretnénk, ha az emberek analóg módon, helyben hálózatot építenének ki egymással, elkezdenének vitatkozni egymással, és
az a gondolat járna a fejükben, hogy megváltoztathatjuk ezt a társadalmat, ha elég aláírást gyűjtünk a népszavazási petícióhoz.
Mert ez a második szakasz nagyon nehéz, 200 000 aláírást összegyűjteni nagyon nehéz. Szászországban ez 450 ezer.
De ezt megtehetjük, ha az emberek előzetesen hálózatot építenek.
És a politikáról kellene beszélgetniük egymással.
De azt is meg kell tanulniuk, hogyan lehet olyan vitateret teremteni, ahol az emberek nyíltan,
tisztességesen és demokratikusan vitatkozhatnak, ahol még a szélsőséges véleményeket is el lehet tűrni.
Nem lehetnek tűzfalak. A szélsőséges vélemények fontosak a demokráciában a véleményformáláshoz.
A szélsőséges vélemények soha nem érvényesülnek.
De szükség van rájuk ahhoz, hogy jó társadalmi véleményt, jó társadalmi vágást találjunk,
függetlenül attól, hogy mekkora a társadalom.
És ez az, amit az emberek megtanulnak. Ez a mi elképzelésünk, hogy így kezdenek el vitatkozni egymással, hogy így értik meg:
Hogyan sikerül valójában olyan döntéseket hoznunk, amelyek mindenkit magukkal visznek?
És ha ezt kis léptékben meg tudjuk csinálni, akkor nagy léptékben is meg tudjuk csinálni.
Igen, nos, ha jól értettem, az egész folyamat, hogy megtanuljunk újra beszélni egymással, megtanuljuk elviselni más véleményeket,
megtanulunk vállvetve egy közös cél érdekében kiállni, és hajlandóak vagyunk felelősséget vállalni,
hajlandóak vagyunk döntéseket hozni, szembenézni a problémákkal és így tovább, fontos.
De azt is, hogy ezt ne delegáljátok politikusokra, akik azt csinálnak veletek, amit akarnak, hanem azt mondjátok újra:
Valóban szuverén vagyok, visszaveszem a felelősségemet a saját kezembe.
A legfontosabb dolog egy nagyon fontos pont.
Most azt mondta a beszédében, hogy egy nagyon fontos pontot nem vett fel a pontok listájára, sőt, számomra a legfontosabbat.
Biztos vagyok benne, hogy gondoltál rá, de nem mondtad ki: a legfontosabb, hogy ne
beszéljünk egymással, hanem hallgassuk meg egymást.
Elég gyakran beszélgetünk. Amikor például ezeket a beszélgetős műsorokat nézzük, amelyek mindenütt ott vannak a televízióban,
rengeteg ember beszél. De senki sem hallgatja meg a másikat.
Az általunk javasolt rendszer - más szóval, a sejtek számára egy bizonyos módot javasolunk a közös döntéshozatalra,
nevezetesen a rendszerszintű konszenzuson keresztül - lényegében arról szól, hogy először meghallgatjuk egymást.
Mindenki ugyanolyan teret kap a véleménynyilvánításra, és senki sem kritizálhat másokat azért, amit mondanak.
Ehelyett a nyilatkozat áll. Tehát felteszünk egy kérdést, meg akarunk oldani egy problémát, és akkor vannak válaszok.
És mindenki elmondhatja a válaszát, és senki sem kritizálhatja a másik válaszát.
És amikor utána megkérdezzük, hogy mekkora az ellenállásod?
Mit érzel belül, amikor azt mondod, hogy ez a helyes válasz erre a kérdésre? Mit érzel akkor?
És ezért mondják, hogy a szabadság azzal kezdődik, hogy nemet mondok, mert ha úgy érzem, hogy nem
megy jól, akkor képesnek kell lennem nemet mondani.
Azt kell mondanom, hogy én ezt nem akarom - mint a koronavírus elleni védőoltást vagy a maszkot.
Ha rájövök, hogy nem akarom ezt, akkor képesnek kell lennem nemet mondani. Mert ez a szabadság.
A szabadság azt jelenti, hogy azt mondjuk: Nem, én ezt nem akarom. Ez csak engem érint.
És a szabadság mindig a nemmel kezdődik, ezért hívják így.
Mert valahányszor azt mondom, hogy állj, itt ellenállás van, és kialakul egy csoportos vélemény, és rájövök, hogy én ezt
nem akarom, akkor azt mondom: állj, nem, ez nekem nem tetszik!
És akkor a csoport meghallgatja! És akkor a csoport rájön:
Oké, az illetőnek fájdalmai vannak, talán egy kicsit meg kell változtatnunk a
döntésünket, hogy a fájdalom eltűnjön a másik emberből.
És hirtelen találsz egy olyan megoldást, amelyet az egész csoport, sejt, társadalom vagy közösség elfogad.
A vétójog tehát végső soron semmi mást nem jelent. Mindig olyan megoldásokat találunk, amelyeket az érintettek elfogadnak.
Mert meghallgatjuk mindenkinek a nemjét, aki azt mondja, hogy ez nem tetszik nekem.
Ez a lényege. És bárki megteheti.
És ezt csak te magad teheted meg.
Ezt nem tudjuk valahogy megszervezni vagy delegálni, csak ösztönözni tudjuk.
És az emberek ezt teszik. És ezt társadalmilag is meg tudjuk valósítani.
Igen. Említetted, hogy nincs igazi demokráciánk, mert képviseleti demokráciánk van.
Ön azt is említette - végül ebben az interjúban, de nekem elmondta -, hogy ezekkel a választásokkal is voltak problémák, hogy
nem voltak igazán demokratikusak. Nyilvánvalóan volt manipuláció.
Először is, elmagyarázná nekem és a nézőknek még egyszer, hogy mi derült ki vagy vált ismertté,
és hogyan lehetne ez ellen a jövőben fellépni?
Tehát először is, az egyetlen aktus, amit az uralkodó Németországban megtehet, az (a választás).
Korábban már mondtam, hogy véleményem szerint nem a szuverén, mert nem változtathatja meg a szabályokat.
De ahogy a mondás tartja, az egyetlen dolog, amit az uralkodó tehet, az a szavazás, azaz keresztet tenni a dobozba.
És ez azt jelenti, hogy biztosítani kell, hogy legalább ez a szuverén aktus valóban azt tükrözze, amire valójában gondolunk.
Ez azt jelenti, hogy valójában azt kellene gondolnunk, hogy Németországban vagyunk, és
Németország demokrácia, Németország pedig jogállam.
Németországban pedig ez a választási folyamat rendben lezajlik.
A manipulációról nem is kell beszélnünk.
Kezdhetjük azzal, hogy egyáltalán nincs struktúra, hogy zökkenőmentesen működhet.
A szövetségi választási biztos egyáltalán nem tudja, hány választókerület van Németországban, amikor este
kihirdeti a hivatalos, ideiglenes hivatalos végeredményt.
Ezt nem tudják. Jelentették őket. De el kell fogadnia a beérkező jelentéseket, de ezt nem tudja. Nincs rálátása.
Ha tehát a választás előtti napon megkérdezzük tőle, hogy hány választókerületben fognak holnap
szavazni az emberek, nem tudja megmondani, mert nem tudja.
Tehát van X számú választókerület, és senki sem tudja, hogy a választások előtt hol vannak valójában.
Nincs központosított választókerületi nyilvántartás.
Hogyan akarja tehát ellenőrizni az eredményt, ha azt sem tudja, hogy hol és hányan szavaznak valójában? Senki sem tudja.
Megalapítottuk a WABEO nevű szervezetet, azaz a választási megfigyelést.
Nem kellett volna elindítani szeptemberig, amikor valójában a Bundestag-választásokat tervezték,
majd három hónapon belül ki kellett húzni a földből.
Azt hiszem, már volt itt egy interjú Stephanie Tsomakaevával, aki ezt a projektet elindította.
Egy nagyon-nagyon nagyszerű, kemény nő, aki nagyon keményen dolgozott azért, hogy működjön.
És az emberek úgy regisztráltak, hogy tudták, hogy valóban valódi emberek, nem valami közösségi média hullák vagy ilyesmi, valami
botok vagy ilyesmi, hanem valódi emberek - akiknek regisztrálniuk kellett, ahol a
regisztrációt ellenőrizték - figyelték a választásokat.
Összesen 3700-an utaztak - amire a Német Szövetségi Köztársaság történetében még nem volt példa
-, hogy megnézzék, hogyan zajlanak a választások.
És most vannak bizonyos szabályok, amikor kiválasztjuk, hogy mire kell figyelni.
Például, hogy a szavazóhelyiség reggel 8 órától este 6 óráig tart nyitva, hogy a választás titkos, hogy a szavazóhelyiségben vagy
annak környékén nincsenek választási hirdetések, vagy hogy a szavazóhelyiségben az emberek nem kapnak tippet
arra vonatkozóan, hogy kire szavazzanak, vagy hogy valaki más is bemegy velük a szavazófülkébe.
Illetve utána 18 órakor zárva lesz, és 18 óra előtt nem lesz számlálás.
Az emberek jelen lehetnek és végignézhetik az egész folyamatot.
És utána, amikor a számlálás zajlik, az emberek is ott lehetnek és nézhetik.
És figyeljék, hogy lássák, mi történik.
Amikor pedig az összes szavazatot megszámolták, az adott választókerület választási bizottságának
hangosan ki kell hirdetnie a választás eredményét.
Meg kell mondania, hogy mi a választási eredmény a szavazóhelyiségében, hogy a nyilvánosság tudja, hogy ez most a
választási eredmény, amelyet jelentek a következő magasabb hatóságnak, általában a kerületi szavazatszámláló tisztviselőnek.
És voltak szabálytalanságok.
Pontosan. És most jön a lényeg.
Most sok a szabálytalanság.
Először is, ezek a választások, a demokratikus választások alapelvei.
És itt is van, tehát először is azt kell mondanunk, és ez is nagyon izgalmas, hogy rengeteg visszajelzést kaptunk.
És elmondhatjuk, hogy a visszajelzések 80%-ában minden rendben ment.
Amennyire meg tudtuk állapítani, a választókerületek 80%-ában a választások rendben lezajlottak.
Tehát mindezeket az alapvető szabályokat, elveket, választási elveket betartották. Az esetek 20 %-ában ez nem történt meg.
Az esetek 20%-ában 17.30-kor bezárták a szavazóhelyiségeket, kidobták a választási megfigyelőket, mert nem
akarták a választási megfigyelőket, 20 méterre eltávolították a választási megfigyelőket.
E szavazóhelyiségek némelyike tornaterem.
Aztán 20 méterrel arrébb helyezték el őket, ahol persze egyáltalán nem lehet látni, hogy melyik halomra mi kerül.
Egyes esetekben nem mondták ki hangosan a választási eredményeket.
Igen, sok olyan dolog történt ott, aminek nem kellett volna megtörténnie.
És ha most figyelembe vesszük, hogy a Sahra Wagenknecht szövetségnek csak 9000 szavazattal kevesebb van, mint amennyi a
Bundestagba való bejutáshoz szükséges lenne, akkor most már elvileg ezekben, tehát összesen, csak a számunk, amit most
jelentettünk, 300 választókerületben, ahol ilyen hibák történtek.
300 választókerületben, amelyekről beszámoltunk, 300 választókerületben vannak ilyen szabálytalanságok.
És nem ismerjük az összes szavazó számát ezekben a választókerületekben, de azok közül, amelyeket ismerünk, csak 99
000 szavazat van, ahol ezek a szabálytalanságok olyan mértékűek voltak, hogy elvileg nem tudjuk ellenőrizni, hogy a továbbított
eredmények azok-e, amelyekre valóban szavaztak, mert, mint mondtam, a választási eredményeket még
csak ki sem hirdették ebben a választókerületben.
Ez azt jelenti, hogy 99 000 szavazatunk van, legalább 99 000, ha extrapoláljuk - mi csak 3000
választókerületet néztünk meg, körülbelül 90 000 van.
Ha ezt most kivetítjük, akkor láthatjuk, hogy milyen dimenziókról van szó.
Nem lehetett semmilyen manipuláció, senki sem csalhatott vagy bármi más.
De elvileg egyáltalán nem tudjuk ellenőrizni, hogy ami az éjszaka folyamán megérkezik a szövetségi választási irodához, az
valóban az az eredmény, amelyet a helyszínen állapítottak meg.
És ezt nem számolják, és így tovább. Tehát ez alapvetően egy nagy lottó.
Tehát nem tudjuk, hogy a Sahra Wagenknecht szövetségnek van-e öt százaléka vagy sem.
Feltételezem, hogy öt százalékuk van, de ezt nem lehet ellenőrizni, mert ez nem egy
demokratikus választás a struktúráját tekintve.
És ha például ezt a választási eredményt nem hirdették ki, honnan tudhatnánk, hogy az utólag megállapított eredmény a
helyes-e, vagy valaki hozzáadott még néhány szavazatot, vagy elvett néhány szavazatot, vagy valami mást.
Nem tudjuk, mert a dolgokat aztán borítékokba teszik.
A következő pont egyébként az, hogy a szavazólapok egy részét nem zárt borítékokba csomagolták, ami szintén szükséges,
hanem egyszerűen gumiszalaggal lezárt zacskókba, hogy bármikor újra ki lehessen nyitni őket, és valamit megváltoztatni.
Soha ne feltételezzük, hogy így van. De lehetséges, hogy igen.
És egy demokratikus választáson még a látszatát sem kelthetjük annak, hogy ami történt, az nincs rendben.
Különösen akkor, amikor, mint mondtam, Sahra Wagenknechtnél csak 9000 euró a különbség.
9,000 szavazat!
9000 szavazat, pontosan. 9000 szavazat különbség.
És ez csak ennyi. Más szóval, a választásaink, nem is tudom, hogy mondjam, de határozottan nem demokratikusak.
Nem kongruensek, nem érthetőek, nem átláthatóak.
Olyan nagy arányban, hogy az határozottan, határozottan releváns a mandátum szempontjából.
És ezt most először állapította meg a WABEO által végzett szisztematikus választási megfigyelés.
És csinálhatok még egy hidat? Korábban már beszéltünk a népszavazásokról.
És ha most már tudjuk, hogy ezek a népszavazások is úgy zajlanak, mint egy választás, és tudjuk, hogy a megállapított eredmények
nem egy tiszta eljárásban születnek, és hogy itt nagyon-nagyon érzékeny többségről van szó - arról,
hogy megváltoztassunk-e egy alkotmányt vagy sem?
Pontosan, ez lett volna az én kérdésem.
Pontosan, az egyetlen kérdés. Tehát az alapszabály módosításához határozatképességre van szükség.
Más szóval, a polgárok bizonyos száma, akik egyáltalán részt vesznek ezen a szavazáson.
És akkor ezen belül is kell lennie egy bizonyos többségnek, aki részt vesz.
Tehát ha önök így egyszerűen csak egy kicsit csökkentik a kvórumot - más szóval, elméletileg kétharmados többségünk van az
alkotmánymódosítás mellett, de önök azt mondják, hogy igen, de sajnos csak 39,8 (százalék) szavazott, és nem
40 százalék -, akkor ez az alkotmánymódosítás megbukott.
Igen, és nem tudjuk ellenőrizni, ha a választási eredményeket, a szavazók számát és így tovább, azaz az eredményt ebben a
szavazókörben nem nyilvánosan hirdetik ki, és minden szavazókörben vagy választókerületben legalább egy ember ül, aki
meghallgatja, leírja, majd megadja nekünk az eredményt, hogy ellenőrizni tudjuk, hogy a végül megállapított
eredmény valóban az-e, amit a szavazókörökben kihirdettek.
Tehát, hogy megtaláljuk az utat a közvetlen demokráciába.
Ahhoz, hogy egyáltalán foglalkozhassunk az állami alkotmányok megváltoztatásának gondolatával, meg kell győződnünk
arról, hogy aktívan részt veszünk a választások megfigyelésében.
Tehát választási megfigyelőkre mindenhol szükség van, ha jól értettem.
Igen, korábban megkérdezte, mit tehetek?
Eltekintve a sejt alapításától, ahol nagyon aktívnak kell lenni, csak ajánlani tudom
mindenkinek, hogy látogasson el a wabeo.de oldalra.
Jövőre, azt hiszem, tartományi választások lesznek Baden-Württembergben,
Mecklenburg-Elő-Pomerániában és Szász-Anhaltban.
Ezeket a választásokat első alkalommal tartják meg országszerte.
És ott regisztrálhatsz, igazolhatod magad, 6,50 euróba kerül.
6,50 euró, mert van ez az ellenőrzési folyamat, ami elég bonyolult, de egyértelművé teszi, hogy egy ember áll mögötte.
És akkor ténylegesen ellenőrizhetjük az egész területet:
Az, amit a végén kihirdetnek, valóban az az eredmény, ami a szavazóhelyiségekben vagy a választókerületekben
ténylegesen kiderült? És ez igazán izgalmas.
És hogy ez nem biztos, hogy így van - egy kerületi képviselőnek, ő a főpolgármester, Speyerből, aztán egy választási megfigyelő -
ezt itt csemegeként kell mondanom..., nem is csemege, ez igazából borzasztóan szomorú -, hogy panaszkodott arra, hogy hogyan
bántak vele mint választási megfigyelővel a szavazóhelyiségben.
És akkor ez a speyeri polgármester, mint kerületi választási felelős, azt írta vissza, hogy szerinte
szörnyű, hogy az emberek eljönnek választásokat nézni.
Mert ez alapvetően azt jelentené, hogy a választásokat nem rendben tartják meg, és
delegitimálná a demokráciánkat. Ezt el kell képzelni.
A választás nyilvánossága a választási törvényünk és a választási szabályzat egyik legfontosabb választási alapelve.
És akkor jön egy felelős körzeti választási felelős, és azt mondja, hogy az ő szemszögéből nézve az, hogy valaki meg akarja
nézni a választást, hogy valaki ellenőrizni akarja, hogy ez - ami most itt zajlik, mint a szuverén aktus, úgymond, mint a szuverén
egyetlen aktusa, ahogy mi ezt mindig nevezzük - megfelelő-e.
Csak azért, mert ott állnak, úgy tűnne, mintha nem bíznának bennük.
És ez a dolgok megítélése. Ezt kell elképzelni.
Egy főpolgármesternek ilyen véleménye van azokról az emberekről, akik felelősek azért, hogy egyáltalán ebben a pozícióban van.
Nagyon érdekes. Nagyon szép. Ludwig úr, köszönöm szépen az interjút!
Igazán felnyitotta a szememet. Mindenekelőtt most láthatjuk, hogy az egyes emberek milyen lépéseket tehetnek.
Először is, részt vehet a választások betartásának biztosításában.
Azt hiszem, a WABEO-hoz fordulhat.
Ezután láthatja, hogyan lehet cellát képezni vagy egy meglévő cellához csatlakozni.
Akkor megteheted, a szabadság a nemmel kezdődik.
Úgy gondolom, hogy ön most megtette az első lépéseket arra vonatkozóan, hogyan tudjuk ezt ténylegesen megvalósítani,
hogy a polgárok ismét a saját kezükbe vehessék a hatalmat.
Köszönöm szépen a nagyon szemet gyönyörködtető interjút!
Köszönöm szépen, hogy itt lehetek.