"Dacă ne uităm acolo, cine ar trebui să facă munca?
Mi-am înființat propriul centru împreună cu câțiva colegi, adică:
Centrul pentru investigarea, reevaluarea, urmărirea penală și prevenirea crimelor împotriva umanității.
Mulți oameni spun mereu, de ce crime împotriva umanității?
Pentru că ceea ce am trăit aici au fost crime împotriva umanității.
Oamenii au fost persecutați. Medicii sunt persecutați și astăzi.
Medicii sunt închiși pentru că își fac meseria.
Colegul meu Rainer Fuellmich este în închisoare la Göttingen. El este, de asemenea, un mare iluminator.
Nu poate exista o reevaluare decât dacă schimbăm situația politică.
Deoarece aceste condiții politice pe care le avem, în care pur și simplu predăm puterea, nu vor duce niciodată la o reevaluare.
Pentru că, așa cum am spus, atunci făptașii ar ajunge ei înșiși la o înțelegere.
Nimeni nu poate presupune că cei care au comis aceste crime împotriva umanității se vor
ridica în picioare și vor spune: Da, noi am făcut-o.
Și acum am dori să ne prezentăm în fața instanței, în fața judecătorilor pe care i-am ales noi înșine, în fața
procurorilor pe care i-am ales noi înșine, pentru ca ei să judece dacă ceea ce am făcut a fost bine sau rău.
Judecătorii care acum trei luni, înainte ca dosarele RKI să fie divulgate, îmi spuneau încă că au făcut totul bine
atunci și că acești judecători ar trebui acum să accepte brusc situația... Nici asta nu va funcționa.
Va funcționa doar atunci... - și Ralf Boes tocmai a anunțat acest lucru, și sunt de acord cu Ralf Boes, cu o mulțime de
oameni, aruncați o privire pe site-ul web pe care l-a menționat.
Cred că trebuie să trecem prin statele federale.
Avem propria noastră constituție în fiecare stat federal.
Și deoarece sunt constituții separate, fiecare dintre constituțiile statului federal ne permite să le modificăm.
Avem puterea în mâinile noastre. Doar că nu o știți..."
Aș dori să îi urez bun venit lui Ralf Ludwig, avocat, în studioul nostru Kla.TV de astăzi.
Bună ziua.
La demonstrația din Berlin ați spus că avem puterea în mâinile noastre, dar nici măcar nu o știm.
Așa că nici eu nu știu. Nici măcar nu știu ce fel de putere am în mână.
Și nici măcar nu știu cum ar trebui să influențez deciziile politice, cum funcționează asta.
Ne puteți ajuta, mă puteți ajuta, puteți ajuta puțin telespectatorii?
Da, în principiu nu este atât de dificil.
În Germania avem 16 state federale și fiecare stat are propria constituție.
Și fiecare constituție de stat - lăsând Hesse în afara ecuației pentru o clipă, dar în principiu și Hesse - fiecare
constituție de stat are opțiunea de legislație populară.
Aceasta înseamnă că persoanele care locuiesc în statul federal respectiv își pot face propriile legi.
Și nu numai că pot face legi, dar pot și modifica constituția, constituția statului respectiv.
Deci, dacă doresc, pot schimba regulile de coexistență, regulile structurii, structura politică, în statul lor federal.
Acest lucru necesită anumite majorități. Cu alte cuvinte, există întotdeauna trei etape.
Primul pas este o moțiune populară. Aceasta înseamnă că ideea este prezentată.
Trebuie să aduni un anumit număr mic de voturi.
A doua este un așa-numit referendum.
Aceasta înseamnă că trebuie să dovediți că un anumit număr de persoane din țară sunt interesate de acest subiect.
Aceasta este, de asemenea, întotdeauna cea mai dificilă etapă și, odată ce ați depășit această etapă, atunci există alegeri, după
cum știm, în alegeri, apoi într-o duminică oamenii sunt chemați la secțiile de votare și pot vota cu privire la această problemă
politică sau o lege pe care o introduceți sau ceva similar și pot spune apoi, dacă noi, ca oameni din această
provincie, vrem să meargă în acest fel sau în acel fel sau că există această lege, acest regulament sau nu.
În principiu, acest lucru este prevăzut în constituția fiecărui stat.
Și asta înseamnă că, dacă am dori, am putea interveni noi înșine în deciziile politice - în afară de a bifa căsuța o
dată la patru sau cinci ani și a spera că oamenii potriviți vor ieși din ea și vor lua deciziile potrivite.
Ah, da. Și constituțiile statelor - acum sunt puțin pierdut... Și noi avem o constituție.
Ce este asta? Cumva, nu funcționează la nivel federal, funcționează doar la nivel de stat. Cum funcționează asta?
Da, deci, desigur, avem Legea fundamentală, iar Legea fundamentală se numește deja Legea fundamentală - și nu
Constituția Germaniei sau Constituția germană, ci se numește: "Legea fundamentală pentru Republica Federală Germania".
Există, desigur, motive istorice pentru aceasta. Germania a fost divizată după cel de-al Doilea Război Mondial.
Germania a fost ocupată, a fost ocupată de diferite puteri, chiar de cele patru puteri victorioase, iar
Germania a fost împărțită teritorial, ca să spunem așa.
Cu alte cuvinte, integritatea teritorială a Reich-ului german nu mai exista.
Apoi a început Războiul Rece, ca să spunem așa, între Vest și Est, în principal Rusia - și la acea vreme Uniunea Sovietică.
Iar puterile occidentale aveau viziuni diferite cu privire la modul în care să se ocupe de Germania, cum să
trateze Germania, care ar trebui să fie viitorul Germaniei.
Și da, Republica Federală Germania a fost apoi creată în 1949, ca să spunem așa, iar Republica Federală
Germania este, desigur, doar o parte a întregului Reich german.
Și în acel moment încă se presupunea că se va găsi o soluție la un moment dat, o soluție pentru întreaga Germanie, și de aceea nu
a fost creată o constituție germană, deoarece constituția ar fi putut fi creată doar pentru întregul teritoriu al
Reichului, teritoriul fostului Reich, întregul teritoriu german, și a fost numită Legea fundamentală.
În principiu, aceasta este legea de bază a celor trei puteri aliate victorioase, care a fost apoi negociată cu
politicienii în Herren-Chiemsee, mai mult sau mai puțin.
Și această Lege fundamentală a supraviețuit reunificării.
Nici atunci nu a fost creată o constituție a întregii Germanii, deși acest lucru era prevăzut în Legea fundamentală, dar Legea
fundamentală a fost continuată în același mod ca o constituție.
Și întotdeauna spun că o constituție poate fi o constituție doar dacă are un suveran.
Iar suveranul nu este, așa cum spune Carl Schmitt, cel care decide asupra stării de urgență, ci
suveranul este cel care poate schimba regulile.
Iar constituția noastră nu permite oamenilor să schimbe regulile.
Aceasta înseamnă că Legea fundamentală în acest sens nu poate fi o constituție, deoarece
Legea fundamentală nu recunoaște un suveran.
Sau singurul act suveran pe care îl cunoaștem ca cetățeni este votul - alegerea Bundestagului o dată la patru ani.
Și aceasta este singura participare a poporului în Republica Federală Germania.
Nimic altceva nu este planificat. Nu există nicio legislație populară.
În articolul 20 există încă dispoziția conform căreia suveranul stabilește politica prin
alegeri și voturi, dar în Germania nu există voturi.
Nu există nicio lege privind votul și, prin urmare, nu există niciun vot.
Apoi este articolul 146, care prevede că poporul german își poate da o nouă constituție sau o constituție.
Mulți avocați constituționali spun că acest alineat sau acest articol nu se aplică, această normă nu se aplică.
Puteți discuta pe larg, dar în fiecare constituție de stat, pe de altă parte, în fiecare constituție de stat din Germania, există
posibilitatea ca oamenii să intervină activ în legislație prin cei trei pași pe care tocmai i-am menționat, să
creeze ei înșiși legi, adică să schimbe ei înșiși regulile.
Și nu numai că pot schimba regulile de aplicare, cum ar fi legile, dar pot chiar - așa cum am spus într-o mică
paranteză în jurul Hesse - să schimbe constituția în fiecare stat federal, adică să schimbe regulile de coexistență.
Există două valori esențiale care trebuie respectate.
Acesta este întotdeauna principiul democrației, adică fiecare decizie politică trebuie să se bazeze pe voința poporului.
A doua este garanția demnității umane. Prin urmare, nu trebuie să schimbăm regulile în așa
fel încât să eliminăm garanția demnității umane.
Dar acestea sunt singurele reguli și, în cadrul acestor reguli, oamenii din fiecare stat federal pot decide.
Deci, de exemplu, am putea decide că nu mai dorim să alegem guvernul statului sau parlamentul statului
la fiecare cinci (corect: patru) ani, ci acum dorim să îl alegem la fiecare doi ani.
Sau am putea decide că nu mai dorim să avem deloc un guvern de stat, dar că parlamentul de stat ar trebui
să numească administratori care să îndeplinească anumite sarcini și așa mai departe.
Putem, de asemenea, teoretic, să abolim parlamentul dacă avem o alternativă care nu reprezintă voința democratică
într-un mod comparabil, dar exprimă voința democratică.
Deci putem schimba multe, dar numai la nivel de stat, nu și la nivel național.
Da, foarte interesant. Și cum puteți iniția un astfel de proces?
Să presupunem că am dori acum să schimbăm ceva în acest peisaj structural politic sau, de exemplu, am dori să schimbăm
numirea judecătorilor sau a procurorilor, astfel încât aceștia să nu mai fie numiți de Ministerul Justiției, ci de popor.
Cum puteți face asta? Cum puteți lua inițiativa?
În principiu, după cum am spus, toate legile, inclusiv constituțiile statelor, pot fi modificate.
Și, în principiu, puteți lansa pur și simplu o inițiativă, una sau două persoane pot lansa o inițiativă...
...Deci tu și cu mine?
Am putea amândoi - ei bine, probabil că nu acum, pentru că nu trăim în același stat federal, dar în principiu da.
Dacă am trăi în același stat federal, am putea spune doar că dorim o modificare a legii.
Apoi pregătim un text juridic, ca să spunem așa, așa cum ni-l imaginăm noi - cu alte cuvinte, ceea ce facem noi.
Mhm.
Există și diferențe. Puteți, de asemenea, să faceți anchete populare cerând Parlamentului să se ocupe de anumite
întrebări, astfel încât să fie nevoit să țină o sesiune, o sesiune parlamentară, pentru a se ocupa de această problemă.
Dar acum legislația pur populară înseamnă că amândoi scriem o lege, ca să spun așa, și prezentăm această lege, care
este de obicei prezentată Prezidiului Parlamentului de Stat.
Și apoi se va face public, ca de obicei, ca să spun așa, faptul că o moțiune populară este
lansată acum aici cu acest amendament la lege.
Și apoi putem ieși în stradă și să strângem voturi în favoarea acestei modificări a legii pe care o avem.
Și dacă atingem un anumit cvorum - în prima etapă acesta este relativ scăzut, în unele țări este de numai
6.000 sau 5.000 de voturi, dacă avem aceste voturi, atunci putem începe un așa-numit referendum.
Aceasta înseamnă că parlamentul statului se ocupă de petiția de referendum și o poate aproba
sau nu. Atunci nu ar mai fi niciun referendum.
Apoi merge la referendum, iar în cadrul referendumului trebuie să strângeți un anumit număr de semnături într-o
anumită perioadă de timp, de obicei între șase și opt luni.
Și dacă acest cvorum a fost depășit, atunci parlamentul de stat se ocupă din nou de această problemă și
examinează dacă să aprobe sau nu această inițiativă legislativă.
Și dacă nu o acordă, atunci are loc un referendum, care este ca niște alegeri.
Apoi, cetățenii sunt chemați la urne într-o duminică.
Și apoi spun: Bine. Cetățenii sunt întrebați dacă doresc această lege, da sau nu.
Așa cum ați spus la demonstrația din Berlin, decizia finală trebuie să aparțină din nou poporului.
Prin urmare, acest lucru ar putea fi inițiat practic prin intermediul acestor constituții de stat.
Da, exact. În timpul perioadei coronavirusului, am văzut în special cum politica a invadat viața oamenilor.
Și cred că trebuie să se întâmple ca oamenii să se poată apăra împotriva acestei politici intruzive.
Iar ceea ce tocmai am descris, acești pași, acești trei pași, durează o eternitate.
Și până atunci, desigur, nu am putut preveni nimic.
Și de aceea sugestia mea ar fi ca primul lucru pe care îl facem este să scriem un așa-numit
drept de veto în constituțiile tuturor statelor.
Deci, practic, spunem că fiecare lege și fiecare regulament elaborat de guvernul de stat va
intra în vigoare cel mai devreme după trei luni.
În aceste trei luni, persoanele cu un anumit cvorum au timp să strângă semnături.
Și dacă au un anumit număr de semnături, mă gândesc la două procente și jumătate din populație, care pot fi aranjate diferit,
atunci va avea loc un referendum cu privire la această lege.
Pentru că apoi două procente și jumătate au spus practic că nu vor această lege.
Ceea ce este destul de mult. Adică, cinci la sută este un grup parlamentar.
Așadar, aici, două procente și jumătate spun că nu vrem asta.
Ca întregul popor, adică poporul statului federal respectiv, să voteze apoi dacă dorește această lege sau această ordonanță.
Și dacă legiuitorul emite o ordonanță sau o lege - pentru că spune că este absolut urgent, că trebuie să o facem repede acum -
dacă nu acordă termenul de trei luni, atunci trebuie să aibă loc un vot obligatoriu
asupra acestei legi, asupra acestei ordonanțe.
Astfel încât să nu avem o situație în care legiuitorul face legi foarte repede, ca să spun așa.
Întotdeauna spun că dacă oamenii ar fi putut vota cu privire la cerința privind masca, aceasta nu s-ar fi întâmplat.
Da, obligația de a purta o mască a fost introdusă într-un fel de operațiune de camuflaj și această teamă a fost cea care a
creat precondiția pentru ca oamenii să se vaccineze, de exemplu.
Și trebuie să spunem că, dacă vor să facă legi de noapte și de ceață, ca să spun așa, care să intre în vigoare într-un interval
scurt de timp, atunci politicienii trebuie să supună imediat și întotdeauna aceste legi votului poporului,
astfel încât poporul să poată spune "nu" dacă este necesar.
Acesta este dreptul de veto, autoritatea decizională finală, așa cum spun întotdeauna. Da.
Că oamenii pot spune "nu" și că nu aceasta este modalitatea de a rezolva lucrurile.
Putem face asta. Putem face acest lucru în fiecare stat federal.
Și asta ar face clar pentru politicieni că fiecare lege pe care o fac - acum, de exemplu, care a fost acum la nivel
federal, tocmai aceste datorii pe care le-au contractat.
Dar ar fi, de asemenea, posibil, de exemplu, să spunem... Ei bine, Consiliul Federal trebuie, de
asemenea, să își dea acordul cu privire la legile federale.
Și dacă noi, oamenii din statele federale, am fi spus guvernului că nu trebuie să fie de acord cu acest
lucru, atunci nu ar fi existat această datorie, de exemplu.
Iar noi, ca cetățeni, trebuie să avem această putere, să nu votăm doar o dată și apoi să nu mai putem controla ce fac politicienii
în cazuri individuale, ce coaliții se formează, cum decid politicienii, ci să putem spune în orice moment, ca cetățeni,
cu privire la fiecare problemă politică, că nu vrem asta.
Există deja semne că grupurile lucrează în această direcție și au luat inițiativa?
Da, ideea este de a face totul complet descentralizat.
Prin urmare, nu ne dorim un fel de organizație centrală care să facă acest lucru.
În schimb, am spus practic că două lucruri sunt cruciale pentru noi.
Grupurile și organizațiile care fac acest lucru trebuie să trateze între ele în mod democratic, într-un anumit fel.
Noi spunem să luăm întotdeauna decizii bazate pe acceptare.
Cu alte cuvinte, dacă vrem să avem o democrație reală, trebuie mai întâi să o trăim noi înșine la scară mică.
Cu alte cuvinte, nu putem cere ca societatea noastră să fie democratică.
Iar noi înșine, la scară mică, în zona în care operăm, nu acționăm în mod democratic unii cu alții, nu
acționăm într-o manieră bazată pe acceptare unii cu alții.
Deci, aceasta este o decizie esențială în aceste condiții.
Iar al doilea punct este să ne gândim cum putem motiva cât mai mulți oameni pentru a obține suficiente
semnături pentru un astfel de referendum sau, în primul rând, pentru petiția pentru un referendum.
Și acest lucru ar trebui să fie complet descentralizat, ar trebui să se ocupe celulele mici, care pot decide mult mai
bine la nivel local decât oricine la nivel central, care sunt subiectele, ce este interesant și așa mai departe.
Și există atât de multe inițiative în curs de formare chiar acum.
Noi doar am sugerat și am spus: "Doamne, fă ceva.
Și acum am fost invitați la Baden-Württemberg.
Există un cerc imens de inițiative care doresc să facă acest lucru, care doresc să îl realizeze.
Tocmai am venit din Saxonia-Anhalt, cu puțin timp înainte de acest interviu. Am fost în Güsten, în Saxonia-Anhalt.
Acolo s-au întâlnit mulți membri, multe secțiuni districtuale ale partidului popular "DieBasis", care este, de
asemenea, interesat de acest tip de democrație populară.
Și exact asta am făcut, așa că, practic, am discutat de ce ar trebui să voteze cineva pentru bază.
Și, surprinzător, acesta a fost exact rezultatul:
Pentru că noi suntem cei care, în cele din urmă, vom fi capabili să realizăm exact acest tip de democrație populară - ca deciziile
să fie luate în mod subsidiar de jos în sus și nu mai de sus în jos, să fim descentralizați, ca toate deciziile
cheie să fie luate la nivel local - ca toți oamenii să fie implicați în toate deciziile politice.
Acesta este de fapt punctul de vânzare unic al bazei. Și dorim să facem acest lucru cunoscut mai mult.
Aceasta este tocmai ideea că deciziile sunt luate la bază și nu la vârf.
Nu avem nevoie de un centru care să ia decizii pentru noi; toate deciziile-cheie care
ne afectează viața sunt luate la nivel local.
Și apoi, în principiu, dacă aveți o țară mare și așa mai departe, deciziile pot fi luate
împreună pentru toată lumea prin decizii locale.
Da, foarte interesant, pentru că auzi mereu oameni spunând că cei de acolo fac ce vor cu
noi și că nu putem face nimic în privința asta.
Ei trebuie să facă față la toate, cum ar fi ploaia și zăpada.
Frâna datoriei este eliberată și țara noastră intră în cădere liberă.
Dar este foarte interesant că, până la urmă, se găsește o cale.
Ce aș putea face acum, de exemplu, unde aș putea să mă alătur dacă aș fi interesat să recâștig, așa cum
spuneți, puterea care îmi aparține de fapt. Ce aș putea face?
Deci, în primul rând, este suficient să înființați un grup în cartierul dumneavoastră.
Sau nici măcar nu trebuie să fie un grup, noi îi spunem celulă.
Pentru ca pur și simplu să te întâlnești cu prietenii în cartierul tău - ideal în cartier - și să te întâlnești cu oamenii.
Și citiți "De ce tac mieii?" de Rainer Mausfeld, de exemplu.
Deoarece Rainer Mausfeld a analizat foarte, foarte bine în această carte cum funcționează de fapt structura noastră
politică, de ce nu avem nimic de spus, de ce avem o democrație reprezentativă care nu are nimic de-a face cu
democrația și care nu ne permite să luăm propriile decizii.
Care este ideea? Ce spune domnul Mausfeld?
Ei bine, dl Mausfeld spune practic că aceasta este, în fondarea Statelor Unite ale Americii, mai mult sau mai
puțin prima constituție, prima constituție democratică.
Ei bine, acest lucru este discutabil, constituția poloneză a fost mai rapidă.
Dar prima mare constituție democratică a fost constituția americană.
Iar părinții constituționali americani chiar au discutat despre acest lucru la vremea respectivă:
Vrem să introducem o democrație directă, în care implicăm oamenii în luarea deciziilor, sau vrem o democrație
reprezentativă - care este de fapt o contradicție în termeni.
Democrația reprezentativă - ori ești reprezentativ, ori ești democratic - o democrație reprezentativă
este, dacă ne gândim bine, o contradicție în termeni.
Și apoi s-a realizat că, dacă am avea o putere de decizie democratică autentică la nivel de bază, atunci averea celor bogați
ar fi în pericol, deoarece cei săraci ar putea decide în mod democratic că banii sau bunurile ar trebui distribuite diferit.
Deci, desigur, a fost un considerent pur economic.
Apoi ne-am gândit cum am putea să o numim în continuare democrație, dar să o
organizăm în așa fel încât să nu fie democrație.
Și aceasta este democrația reprezentativă pe care o avem acum.
Deci, așa cum am spus, tot ceea ce ați spus, modul în care oamenii experimentează, așa este de fapt.
Ei fac ceva acolo sus și noi nu putem decide nimic.
Acest sentiment nu este înșelător, ci este adevărat: Noi ne facem crucea, asta e tot...
Și apoi se termină, nu mai știm nimic!
Prin urmare, dacă ați votat CDU acum, probabil că nu v-ați așteptat să obțineți o politică și mai ecologică
decât ați făcut-o cu Verzii, pe care i-ați eliminat înainte.
Probabil că oamenii nu au vrut asta.
Nu știu, dar presupun că nu l-au dorit, altfel ar fi votat cu Verzii și nu cu CDU.
Și nu pot face nimic în privința asta. Acum stau acolo timp de patru ani și apoi oamenii se
gândesc din nou, bine, data viitoare le vom arăta.
Dar să nu votăm pentru CDU, să votăm pentru SPD.
Asta este ceea ce experimentăm întotdeauna. Și apoi nimic nu se mai schimbă.
Apoi sunt total surprinși că, atunci când vine rândul celorlalți, nimic nu se mai schimbă.
Pentru că nu putem influența deciziile politice individuale.
În principiu, putem face acest lucru în conformitate cu constituțiile statelor, dar noi nu facem acest lucru.
Rainer Mausfeld spune asta, ca să spun așa. Ei sunt ca niște iluzioniști care stau în fața ei.
Aceste uși există, iar iluzioniștii, magicienii, stau în fața lor și acoperă virtual aceste
uși pentru noi, prin care am putea trece de fapt.
Iar democrația reprezentativă poate fi etichetată drept o oligarhie de elită, o
oligarhie electorală, o aristocrație, orice.
Pentru că ni se permite să alegem dintr-un anumit număr de elite pe cei care ne vor conduce pentru următorii patru ani.
Dar nu avem o alegere reală pentru a schimba ceva.
Acest lucru ar fi posibil numai dacă am putea interveni în deciziile politice individuale.
Iar obstacolele sunt foarte mari. Ce nu putem face în acest moment.
Și ideea de libertate începe cu nu.
Prin urmare, din acest proiect, pe care l-am inițiat și la Berlin, se poate spune că trebuie să punem
autoritatea decizională, autoritatea decizională finală pentru problemele politice individuale în mâinile oamenilor.
Trebuie să decidem: Vrem să eliberăm frâna datoriei?
Trebuie să decidem cum este organizat sistemul nostru de învățământ.
Trebuie să decidem cum este organizat sistemul nostru de justiție.
Trebuie să decidem cum vrem să avem energia noastră și așa mai departe.
Putem lua toate aceste decizii singuri.
Și susțin că fiecare persoană în parte nu poate lua o decizie mai proastă decât orice expert sau oricine este numit ca expert.
Aceștia sunt bucuroși să ofere consiliere și își pot da cu părerea.
Dar, în ceea ce mă privește, cred că pot lua o decizie foarte bine și am încredere în fiecare
persoană din Germania pentru a face același lucru.
Ei bine, după politica din ultimii ani, ar trebui să fie clar pentru toată lumea că
poate ar fi putut să o facă ei înșiși mai bine.
Așadar, acum aș putea începe să înființez o celulă în cartierul meu și aș putea pur și simplu să iau inițiativa acolo.
Dar unde aș putea obține stimulente și contribuții, de exemplu?
Există vreun site web de unde puteți obține mai multe informații? Ne puteți da un sfat?
Deci site-ul nu este online acum, dar "freiheit-beginnt-mit-nein.de", acest site există.
Așa cum se spune aici: Libertatea începe cu nu.
Este posibil ca această pagină să fie deja online în momentul publicării acestui interviu.
Suntem în ultimele etape de finalizare a acestora. În curând vor exista mai multe informații.
Dar ideea este, de asemenea, acolo, va fi, de asemenea, o oportunitate de a face networking.
Cu toate acestea, posibilitatea creării de rețele va fi organizată în așa fel încât rețelele analogice să fie esențiale.
Iar acest lucru poate fi apoi descris digital. Așadar, nu vrem ca oamenii să creeze rețele digitale.
Așa că oamenii, așa cum se întâmplă acum, își scriu unii altora pe rețelele de socializare și așa mai departe, sunt
indignați, au o mulțime de idei, scriu o mulțime de lucruri.
În schimb, oamenii trebuie să se interconecteze la nivel local într-un mod analogic.
Iar dacă au o rețea analogică, atunci pot, de asemenea, să arate în portal că suntem un grup
sau o celulă, suntem aici, vrem să facem ceva.
Apoi pot primi ajutor de la alții, pot oferi ajutor altora și așa mai departe.
Dar, în esență, suntem preocupați de rețelele analogice.
Vrem ca oamenii să se conecteze între ei la nivel local într-un mod analogic, să înceapă să discute între ei și să aibă în minte
ideea că putem schimba această societate prin strângerea unui număr suficient de
semnături pentru această petiție pentru referendum.
Pentru că această a doua etapă este atât de dificilă, obținerea a 200 000 de semnături
este foarte dificilă. În Saxonia sunt 450.000.
Dar putem face acest lucru dacă oamenii se conectează în prealabil.
Și ar trebui să discute despre politică între ei.
Dar ar trebui să învețe și cum să creeze un spațiu de dezbatere în care oamenii pot discuta deschis, corect și
democratic, în care chiar și opiniile extreme pot fi tolerate.
Nu trebuie să existe ziduri de protecție. Opiniile extreme sunt importante pentru formarea opiniilor într-o
democrație. Opiniile extreme nu prevalează niciodată.
Dar ele sunt necesare pentru a găsi o opinie socială bună, o tăietură socială bună, indiferent de cât de mare este societatea.
Și asta este ceea ce învață oamenii. Aceasta este ideea noastră, ca ei să înceapă să discute
între ei în acest fel, să înțeleagă în acest fel:
Cum reușim de fapt să luăm decizii care îi iau pe toți cu noi?
Și dacă putem face acest lucru la scară mică, atunci îl putem face și la scară mare.
Da, ei bine, dacă am înțeles corect, este important întregul proces de a învăța să vorbim din nou unii cu alții, de a învăța
să suportăm alte opinii, de a învăța să stăm umăr la umăr pentru un scop comun și, de asemenea, de a fi dispuși
să ne asumăm responsabilitatea, de a lua decizii, de a face față problemelor și așa mai departe.
Dar, de asemenea, să nu delegați acest lucru politicienilor care fac ce vor cu voi, dar pe care îl spuneți din nou:
Sunt într-adevăr suveran, îmi iau responsabilitatea înapoi în propriile mâini.
Cel mai important lucru este un punct foarte important.
Acum ați spus în discursul dvs. că nu ați inclus un punct foarte important în lista dvs. de puncte,
sau, de fapt, cel mai important punct pentru mine.
Sunt sigur că v-ați gândit la asta, dar nu ați spus-o: cel mai important lucru nu este să
vorbim unii cu alții, ci să ne ascultăm reciproc.
Vorbim destul de des. De exemplu, când ne uităm la talk-show-uri, care sunt peste tot la televizor, o mulțime
de oameni vorbesc. Dar nimeni nu se ascultă între ei.
Iar sistemul pe care îl propunem - cu alte cuvinte, propunem o anumită modalitate prin care celulele să ia decizii
împreună, și anume prin consens sistemic - constă în esență în a se asculta reciproc pentru prima dată.
Toată lumea are același spațiu pentru a se exprima și nimeni nu are voie să critice pe alții pentru ceea ce spun.
În schimb, afirmația rămâne valabilă. Așadar, punem o întrebare, dorim să rezolvăm o problemă, iar apoi există răspunsuri.
Toată lumea are voie să își dea răspunsul și nimeni nu are voie să critice răspunsul altei persoane.
Și când întrebăm după aceea, cât de mare este rezistența voastră?
Ce simțiți atunci când spuneți că acesta este răspunsul corect la această întrebare? Ce simțiți atunci?
Și de aceea se spune că libertatea începe cu a spune nu. Pentru că dacă simt că nu mă
descurc bine, atunci trebuie să pot spune nu.
Trebuie să spun că nu vreau asta - ca în cazul vaccinării cu coronavirus sau al măștii.
Dacă îmi dau seama că nu vreau asta, trebuie să fiu în stare să spun nu. Pentru că asta înseamnă libertate.
Libertatea este de a spune: Nu, nu vreau asta. Asta mă privește doar pe mine.
Iar libertatea începe întotdeauna cu nu. De aceea se numește așa.
Pentru că de fiecare dată când spun: stop, am rezistență aici, și se formează o opinie de grup și îmi dau seama că nu
vreau asta, atunci spun: stop, nu, nu sunt mulțumit de asta!
Și apoi grupul ascultă! Și apoi grupul realizează:
Bine, persoana are o durere, poate că trebuie să ne schimbăm puțin decizia, astfel încât
durerea să dispară de la cealaltă persoană.
Și dintr-o dată găsiți o soluție care are acceptul întregului grup sau celulă sau societate sau comunitate.
Așadar, dreptul de veto nu este, în cele din urmă, nimic altceva. Întotdeauna găsim soluții care sunt acceptate de cei afectați.
Pentru că ascultăm de nimeni care spune: "Nu sunt mulțumit de asta".
Aceasta este ideea din spatele ei. Și oricine o poate face.
Și asta o poți face doar tu însuți.
Nu putem organiza sau delega cumva acest lucru, putem doar să îl încurajăm.
Iar oamenii fac asta. Și putem, de asemenea, să implementăm acest lucru social.
Da. Ați menționat că nu avem o democrație reală, deoarece avem o democrație reprezentativă.
Ați menționat, de asemenea, în cele din urmă în acest interviu, dar mi-ați spus, că au existat și probleme cu
aceste alegeri, că nu au fost cu adevărat democratice. Se pare că au existat manipulări.
În primul rând, îmi puteți explica din nou mie și telespectatorilor ce a fost descoperit sau a devenit
cunoscut și cum ar putea fi contracarat acest lucru în viitor?
Deci, în primul rând, singurul act pe care suveranul este autorizat să îl facă în Germania este (alegerea).
Am spus mai devreme că, în opinia mea, nu este suveran pentru că nu are voie să schimbe regulile.
Dar, după cum se spune, singurul lucru pe care suveranul îl poate face este să voteze, adică să pună o cruce în cutie.
Iar acest lucru înseamnă că ar trebui să se asigure că cel puțin acest act al suveranului reflectă ceea ce se dorește de fapt.
Asta înseamnă că, de fapt, ar trebui să ne gândim că ne aflăm în Germania, că Germania este o
democrație și că Germania este un stat constituțional.
Și în Germania, acest proces electoral va avea loc în mod corespunzător.
Nici măcar nu trebuie să vorbim despre manipulare.
Putem începe prin a vorbi despre faptul că nu există nicio structură, că se poate desfășura fără probleme.
Funcționarul electoral federal nu știe deloc câte circumscripții există în Germania atunci când anunță
seara rezultatul final oficial, provizoriu, oficial.
Ei nu știu asta. Ei sunt raportați. Dar ea trebuie să accepte rapoartele care vin, dar nu
știe asta. Ea nu are o imagine de ansamblu.
Prin urmare, dacă o întrebați cu o zi înainte de alegeri în câte circumscripții vor vota
oamenii mâine, nu vă poate spune pentru că nu știe.
Așadar, există un număr X de circumscripții și nimeni nu știe unde se află de fapt înainte de alegeri.
Nu există o înregistrare centralizată a circumscripțiilor electorale.
Deci cum vrei să controlezi un rezultat dacă nici măcar nu știi unde și câți oameni votează de fapt? Nimeni nu știe.
Am înființat această organizație numită WABEO, sau observarea alegerilor.
Nu trebuia să fie lansată până în septembrie, când erau planificate de fapt alegerile pentru Bundestag,
și apoi a trebuit să fie scoasă din pământ în termen de trei luni, adică cei care au făcut-o.
Cred că ați avut deja un interviu aici cu Stephanie Tsomakaeva, care a pus bazele acestui proiect.
O femeie foarte, foarte bună, dură, care a muncit din greu pentru a reuși.
Și oamenii s-au înregistrat astfel încât să știi că sunt oameni reali, nu niște cadavre din social media sau ceva de genul ăsta,
niște roboți sau ceva de genul ăsta, ci oameni reali - care au trebuit să se înregistreze, unde
înregistrarea a fost verificată - au observat alegerile.
În total, 3 700 de persoane au călătorit - lucru care nu s-a mai întâmplat niciodată în istoria Republicii
Federale Germania - pentru a vedea cum au loc alegerile.
Și acum există anumite reguli atunci când alegeți ce să căutați.
De exemplu, că secția de votare este deschisă între orele 8.00 și 18.00, că alegerile sunt secrete, că nu există reclame electorale
în secția de votare sau în jurul acesteia sau că persoanele din secția de votare nu primesc sfaturi cu
privire la persoana cu care ar trebui să voteze sau că altcineva intră în cabina de votare cu ei.
Sau după aceea, se va închide la ora 18.00 și nu se va număra înainte de ora 18.00.
Oamenilor li se permite să fie prezenți și să urmărească întregul proces.
Iar după aceea, când are loc numărarea voturilor, oamenilor li se permite, de asemenea, să fie acolo și să privească.
Și urmăriți, astfel încât să poată vedea ce se întâmplă.
După numărarea tuturor voturilor, biroul electoral al circumscripției respective trebuie
să anunțe cu voce tare rezultatul alegerilor.
El trebuie să spună care este rezultatul alegerilor în secția sa de votare, astfel încât publicul să știe că acesta este acum
rezultatul alegerilor, pe care îl raportez următoarei autorități superioare, de obicei biroul electoral de circumscripție.
Și au existat nereguli.
Exact. Și acum vine ideea.
Acum există o mulțime de nereguli.
În primul rând, acestea sunt principiile unei alegeri, o alegere democratică.
Și asta este, așa că mai întâi de toate trebuie să spuneți, și acest lucru este, de asemenea,
foarte interesant, am primit o mulțime de feedback.
Și putem spune că totul a mers bine în 80% din feedback.
În 80 % din circumscripții, din câte am putut constata, alegerile s-au desfășurat corect.
Deci toate aceste reguli de bază, principii, principii electorale au fost respectate.
Acest lucru nu s-a întâmplat în 20 % din cazuri.
În 20 % din cazuri, au închis secțiile de votare la ora 17.30, au dat afară observatorii electorali pentru că nu îi doreau,
au îndepărtat observatorii electorali la 20 de metri distanță.
Unele dintre aceste secții de votare sunt gimnazii.
Apoi au fost plasate la 20 de metri mai departe, unde, bineînțeles, nu se poate
vedea deloc ce se află pe fiecare grămadă.
În unele cazuri, aceștia nu au rostit cu voce tare rezultatele alegerilor.
Da, acolo s-au întâmplat multe lucruri care nu ar fi trebuit să se întâmple.
Și dacă luăm acum în considerare faptul că alianța Sahra Wagenknecht are cu doar 9.000 de voturi mai puțin decât ar avea
nevoie pentru a intra în Bundestag, putem acum, în principiu, în aceste, care este un total, doar numărul pe care
îl avem, pe care l-am raportat acum, sunt 300 de circumscripții în care s-au făcut astfel de greșeli.
300 pe care le-am raportat, 300 de circumscripții au aceste nereguli.
Și nu cunoaștem toate numerele alegătorilor din aceste circumscripții, dar dintre cele pe care le cunoaștem, există 99
000 de voturi în care aceste nereguli au fost de așa natură încât, în principiu, nu putem verifica dacă rezultatele care au
fost transmise sunt rezultatele pentru care s-a votat de fapt, deoarece, după cum am spus, rezultatele alegerilor
nu au fost nici măcar anunțate în această circumscripție.
Asta înseamnă că avem 99.000 de voturi, cel puțin 99.000 dacă extrapolăm - ne-am uitat doar în
3.000 de circumscripții, sunt aproximativ 90.000.
Dacă extrapolați acest lucru acum, puteți vedea dimensiunile implicate aici.
Nu trebuie să fi existat nicio manipulare, nimeni nu trebuie să fi trișat sau orice altceva.
Dar, în principiu, nu putem verifica deloc dacă ceea ce ajunge la ofițerul electoral federal în timpul nopții
este de fapt rezultatul care a fost stabilit pe teren.
Și nu sunt numărate și așa mai departe. Deci, practic, este o mare loterie.
Deci nu știm dacă Alianța Sahra Wagenknecht are sau nu cinci procente.
Presupun că au cinci procente, dar acest lucru nu poate fi verificat deoarece nu este o alegere
democratică din punct de vedere al structurii sale.
Și dacă, de exemplu, acest rezultat al alegerilor nu a fost anunțat, cum ar trebui să știm dacă rezultatul care a fost
stabilit ulterior este cel corect sau dacă cineva a adăugat câteva buletine de vot sau a luat câteva buletine de vot sau altceva.
Nu știm pentru că lucrurile sunt apoi puse în plicuri.
Apropo, următorul aspect este că unele dintre buletinele de vot nu au fost ambalate în plicuri sigilate, ceea ce este de asemenea
necesar, ci pur și simplu închise în pungi cu benzi elastice, astfel încât să le puteți
deschide din nou în orice moment și să schimbați ceva.
Nu am insinuat niciodată că o fac. Dar este posibil să o facă.
Și într-o alegere democratică, nu putem avea nici măcar aparența că ceea ce a avut loc nu este în ordine.
Mai ales când, așa cum am spus, avem o diferență de doar 9.000 de euro cu Sahra Wagenknecht.
9.000 de voturi!
9.000 de voturi, exact. 9.000 de voturi diferență.
Și asta este tot. Cu alte cuvinte, alegerile noastre sunt, nici nu știu cum să spun, dar cu siguranță nu sunt democratice.
Ele nu sunt congruente, nu sunt inteligibile, nu sunt transparente.
Într-o proporție atât de mare încât este cu siguranță, cu siguranță relevantă pentru mandat.
Iar acest lucru a fost stabilit pentru prima dată prin observarea sistematică a alegerilor efectuată de WABEO.
Și pot să mai fac o punte? Am vorbit mai devreme despre referendumuri.
Și acum că știm că aceste referendumuri au loc ca niște alegeri și știm că rezultatele care sunt determinate nu sunt determinate
într-un proces curat și că majorități foarte, foarte sensibile sunt în joc aici -
întrebarea dacă să se schimbe sau nu o constituție?
Exact, asta ar fi fost întrebarea mea.
Exact, singura întrebare. Deci, pentru a schimba o constituție, avem nevoie de un cvorum.
Cu alte cuvinte, un anumit număr de cetățeni care iau parte la acest vot.
Și apoi trebuie să existe o anumită majoritate în cadrul acestui număr care să participe.
Deci, dacă pur și simplu reduceți cvorumul puțin în acest fel - cu alte cuvinte, teoretic avem o majoritate de două treimi în
favoarea unui amendament constituțional, dar spuneți, da, dar din păcate doar 39,8 (la sută) din oameni au
votat și nu 40 la sută din oameni au votat - atunci acest amendament constituțional a eșuat.
Da, și nu îl putem controla dacă rezultatele alegerilor, numărul de alegători și așa mai departe, adică rezultatul din această
secție de votare nu este anunțat public și avem cel puțin o persoană în fiecare secție de votare sau în fiecare
circumscripție care ascultă, notează și apoi ne dă rezultatul, astfel încât să putem verifica dacă rezultatul
care este stabilit în final este de fapt și rezultatul pe care l-au anunțat în secțiile de votare.
Deci, pentru a găsi calea către o democrație directă.
Pentru a aborda ideea de a schimba constituțiile statelor, trebuie să ne asigurăm că suntem activi în observarea alegerilor.
Deci, observatorii electorali sunt necesari peste tot, dacă am înțeles bine.
Da, ați întrebat mai devreme, ce pot face?
Acum, în afară de înființarea acestei celule, unde trebuie să fii foarte activ, nu pot
decât să recomand tuturor să acceseze wabeo.de.
Anul viitor, cred, vor avea loc alegeri de stat în Baden-Württemberg,
Mecklenburg-Pomerania de Vest și Saxonia-Anhalt.
Aceste alegeri vor fi observate pentru prima dată la nivel național.
Și vă puteți înregistra acolo, vă puteți verifica, costă 6,50 euro.
6,50 euro, deoarece există acest proces de verificare, care este destul de complicat, dar arată
clar că există o persoană în spatele acestuia.
Și apoi putem verifica întreaga zonă:
Ceea ce se anunță la final este de fapt rezultatul care a fost obținut la secțiile de votare sau
în circumscripții? Și asta este foarte interesant.
Și că s-ar putea să nu fie așa - un consilier districtual, ea este primar, din Speyer, a primit apoi o scrisoare de la un
observator electoral - trebuie să spun asta aici ca un titbit..., nu este chiar un titbit, este de fapt teribil de
trist - care s-a plâns de modul în care a fost tratat ca observator electoral la secția de votare.
Apoi, primarul din Speyer, în calitate de funcționar electoral de circumscripție, a scris că i se
pare groaznic că oamenii vin să vadă alegerile.
Pentru că acest lucru ar însemna practic că alegerile nu se desfășoară în mod corespunzător și ar
delegitima democrația noastră. Trebuie să vă imaginați asta.
Publicitatea alegerilor este unul dintre principiile electorale cheie din legea noastră
electorală și din regulamentele electorale.
Și apoi vine un funcționar electoral de circumscripție responsabil și spune că, din punctul său de vedere, faptul că
cineva vrea să urmărească alegerile, că cineva vrea să verifice dacă acest lucru - ceea ce se întâmplă acum aici ca un
act al suveranului, ca să spunem așa, ca singurul act al suveranului, cum îl numim întotdeauna - este adecvat.
Doar pentru că stau acolo, ar părea că nu au încredere în ei.
Și aceasta este viziunea asupra lucrurilor. Trebuie să vă imaginați asta.
Un lord primar are o astfel de părere despre oamenii care sunt responsabili pentru faptul că
ea se află în această poziție în primul rând.
Foarte interesant. Foarte frumos. Domnule Ludwig, vă mulțumesc foarte mult pentru interviu!
A fost o adevărată revelație. Mai presus de toate, acum puteți vedea ce pași poate face fiecare persoană.
În primul rând, vă puteți implica în monitorizarea alegerilor.
Cred că puteți apela la WABEO.
Apoi puteți vedea cum puteți forma o celulă sau cum vă puteți alătura unei celule existente.
Atunci poți, libertatea începe cu nu.
Cred că ne-ați oferit acum primii pași privind modul în care putem pune în aplicare acest lucru, astfel încât
cetățenii să poată prelua puterea în propriile mâini.
Vă mulțumesc foarte mult pentru interviul foarte revelator!
Vă mulțumesc foarte mult pentru că m-ați primit aici.