"Om vi tittar där, vem ska då göra jobbet?
Jag har startat ett eget center med några kollegor, det vill säga:
Centrum för utredning, omprövning, lagföring och förebyggande av brott mot mänskligheten.
Många människor säger alltid, varför brott mot mänskligheten?
För det vi upplevde här var brott mot mänskligheten.
Människor har blivit förföljda. Läkare förföljs än idag.
Läkare fängslas för att de gör sitt jobb.
Min kollega Rainer Fuellmich sitter i fängelse i Göttingen. Han är också en stor upplysare.
En omprövning kan bara ske om vi ändrar den politiska situationen.
För de politiska förhållanden som vi har, där vi bara lämnar över makten, kommer aldrig att leda till en omvärdering.
För, som jag sa, då skulle förövarna själva komma till rätta med det.
Ingen kan utgå från att de som begick dessa brott mot mänskligheten kommer att
ställa sig upp och säga: Ja, vi gjorde det.
Och nu skulle vi vilja stå inför domstolen själva, inför de domare vi själva har valt, inför de åklagare vi själva har
valt, för att de ska bedöma om det vi gjorde var rätt eller fel.
De domare som för tre månader sedan, innan RKI-filerna läckte ut, fortfarande berättade för mig att de alla gjorde allt rätt
då, och att dessa domare nu plötsligt skulle komma till insikt om situationen... Det kommer inte heller att fungera.
Det kommer bara att fungera då ... - och Ralf Boes har just meddelat det, och jag håller med Ralf Boes, med många
människor, bara ta en titt på den webbplats han nämnde.
Jag tror att vi måste gå via de federala staterna.
Vi har vår egen konstitution i varje federal stat.
Och eftersom de är separata konstitutioner tillåter var och en av konstitutionerna i den
federala staten oss att ändra dessa konstitutioner.
Vi har makten i våra händer. Du vet bara inte om det..."
Jag skulle vilja välkomna Ralf Ludwig, advokat, till vår Kla.TV-studio idag.
Hej.
Vid demonstrationen i Berlin sa du att vi har makten i våra händer, men att vi inte ens vet om det.
Så jag vet inte heller. Jag vet inte ens vad för slags kraft jag har i min hand.
Och jag vet inte ens hur jag ska kunna påverka politiska beslut, hur det fungerar.
Kan du hjälpa oss, kan du hjälpa mig, kan du hjälpa tittarna lite?
Ja, i princip är det inte så svårt.
Vi har 16 delstater i Tyskland och varje delstat har sin egen författning.
Och varje delstatsförfattning - om vi lämnar Hessen utanför ekvationen för ett ögonblick, men i princip även Hessen - varje
delstatsförfattning har möjlighet till folklig lagstiftning.
Det innebär att de människor som bor i respektive förbundsstat kan stifta sina egna lagar.
Och de kan inte bara stifta lagar, de kan också ändra konstitutionen, respektive delstats konstitution.
Så de kan ändra reglerna för samexistens, reglerna för strukturen, den politiska strukturen, i sin federala stat om de vill.
Detta kräver vissa majoriteter. Det finns med andra ord alltid tre steg.
Det första steget är en folkmotion. Detta innebär att idén läggs fram.
Du måste samla ett visst litet antal röster.
Den andra är en så kallad folkomröstning.
Detta innebär att du måste bevisa att ett visst antal människor i landet är intresserade av detta ämne.
Det är också alltid det svåraste stadiet och när man väl har kommit över det stadiet, då är det val, som vi känner det i ett
val, då på en söndag kallas folket till vallokalerna och kan sedan rösta om den här politiska frågan eller en lag som ni inför
eller något liknande och kan sedan säga, om vi som människor i den här provinsen vill att det ska gå på det här sättet
eller det här sättet eller att det finns den här lagen, den här förordningen eller den här förordningen inte.
Detta föreskrivs i princip i alla delstaters grundlagar.
Och det betyder att om vi vill kan vi själva ingripa i politiska beslut - förutom att bara kryssa i rutan en gång
vart fjärde eller femte år och hoppas att rätt personer kommer ut ur den och fattar rätt beslut.
Ja, just det. Och delstatsförfattningarna - nu är jag lite vilse... Vi har också en konstitution.
Vad är det för något? På något sätt fungerar det inte på federal nivå, det fungerar bara på delstatsnivå. Hur fungerar det?
Ja, så vi har naturligtvis grundlagen, och grundlagen kallas redan grundlagen - och inte Tysklands
konstitution eller den tyska konstitutionen, utan den kallas: "Grundlagen för Förbundsrepubliken Tyskland".
Det finns naturligtvis historiska skäl till detta. Tyskland var delat efter andra världskriget.
Tyskland var ockuperat, ockuperat av olika, ja av de fyra segrarmakterna, och
Tyskland delades upp territoriellt, så att säga.
Det tyska rikets territoriella integritet existerade med andra ord inte längre.
Och sedan började det kalla kriget, så att säga, mellan väst och öst, i huvudsak Ryssland - och på den tiden Sovjetunionen.
Och västmakterna hade olika syn på hur man skulle hantera Tyskland, hur man skulle hantera
Tyskland, hur Tysklands framtid skulle se ut.
Och ja, Förbundsrepubliken Tyskland skapades 1949, så att säga, och Förbundsrepubliken Tyskland är
naturligtvis bara en del av hela det tyska riket.
Och vid den tiden utgick man fortfarande från att man någon gång skulle finna en lösning, en lösning för hela Tyskland, och därför
skapades inte en tysk konstitution, eftersom konstitutionen bara kunde ha skapats för hela rikets territorium,
det tidigare rikets territorium, hela det tyska territoriet, och den kallades grundlagen.
I princip är detta de tre allierade segrarmakternas grundläggande lag, som sedan förhandlades med
politikerna i Herren-Chiemsee, mer eller mindre.
Och denna grundlag överlevde också återföreningen.
Inte heller då skapades en alltysk konstitution, även om detta föreskrevs i grundlagen, utan grundlagen
fortsatte att gälla på samma sätt som en konstitution.
Och jag brukar alltid säga att en konstitution bara kan vara en konstitution om den har en suverän.
Och suveränen är inte, som Carl Schmitt bara säger, den som beslutar om undantagstillstånd,
utan suveränen är den som kan ändra reglerna.
Och vår konstitution tillåter inte att människor ändrar reglerna.
Detta innebär att grundlagen i denna mening inte kan vara en konstitution, eftersom grundlagen inte erkänner någon suverän.
Eller så är den enda suveräna handling vi känner till som medborgare att rösta - att välja Bundestag vart fjärde år.
Och det är det enda deltagandet av folket i Förbundsrepubliken Tyskland.
Inget annat är planerat. Det finns ingen populär lagstiftning.
Det finns fortfarande en bestämmelse i artikel 20 om att suveränen bestämmer politiken genom val och
omröstningar, men det finns inga omröstningar i Tyskland.
Det finns ingen röstlag, och därför finns det ingen röst.
Sedan har vi artikel 146, som föreskriver att det tyska folket kan ge sig självt en ny konstitution eller en konstitution.
Många konstitutionella jurister säger att den här paragrafen eller den här artikeln inte är
tillämplig, att den här normen inte är tillämplig.
Ni kan diskutera det länge, men i varje delstatsförfattning, i varje enskild delstatsförfattning i Tyskland, finns det möjlighet
för människor att aktivt ingripa i lagstiftningen genom de tre steg som jag just nämnde, att
själva skapa lagar, dvs. att själva ändra regler.
Och de kan inte bara ändra tillämpningsregler som lagar, utan de kan till och med - som jag sa i en liten parentes
kring Hessen - ändra konstitutionen i varje förbundsstat, dvs. ändra reglerna för deras samexistens.
Det finns två grundläggande värderingar som måste följas.
Detta är alltid demokratins princip, dvs. att varje politiskt beslut ska grundas på folkets vilja.
Den andra är garantin för mänsklig värdighet. Vi får alltså inte ändra reglerna på ett sådant
sätt att garantin för människovärdet försvinner.
Men detta är de enda reglerna och inom dessa regler kan folket i varje federal stat besluta.
Vi kan till exempel besluta att vi inte längre vill välja delstatsregering eller delstatsparlament vart femte (korrekt:
fjärde) år, utan att vi nu vill välja det vartannat år.
Eller så kan vi besluta att vi inte längre vill ha någon delstatsregering över huvud taget, utan att
delstatsparlamentet ska utse administratörer som ska utföra vissa uppgifter och så vidare.
Vi kan också teoretiskt avskaffa parlamentet om vi har ett alternativ som inte representerar den demokratiska viljan på
ett jämförbart sätt, men som uttrycker den demokratiska viljan.
Vi kan alltså förändra mycket, men bara på delstatsnivå, inte på nationell nivå.
Ja, mycket intressant. Och hur kan man initiera en sådan process?
Anta att vi nu vill förändra något i hela detta politiska strukturlandskap eller att vi till exempel vill ändra
utnämningen av domare eller allmänna åklagare så att de inte längre utses av justitieministeriet utan av folket.
Hur kan du göra det? Hur kan du ta initiativet?
I princip kan som sagt alla lagar, inklusive delstaternas grundlagar, ändras.
Och i princip kan man helt enkelt starta ett initiativ, en eller två personer kan starta ett initiativ...
...Så du och jag?
Vi kan båda - ja, förmodligen inte nu, eftersom vi inte bor i samma federala stat, men i princip ja.
Om vi bodde i samma federala stat skulle vi bara kunna säga att vi vill ha en lagändring.
Sedan utarbetar vi en lagtext, så att säga, som vi föreställer oss det - med andra ord, vad vi gör.
Mhm.
Det finns också skillnader. Man kan också göra folkliga undersökningar genom att låta parlamentet behandla
vissa frågor, så att de måste hålla en session, en parlamentarisk session, för att behandla denna fråga.
Men nu innebär ren folklig lagstiftning att vi både skriver en lag, så att säga, och lägger fram denna lag, som
vanligtvis läggs fram för delstatsparlamentets presidium.
Och sedan kommer det att offentliggöras som vanligt, så att säga, att en folkmotion nu lanseras här med denna lagändring.
Och sedan kan vi gå ut och samla röster för den här lagändringen som vi har.
Och om vi sedan når ett visst kvorum - i det första skedet är det relativt lågt, i vissa länder är det bara
6.000 eller 5.000 röster, om vi har dessa röster kan vi starta en så kallad folkomröstning.
Detta innebär att delstatsparlamentet sedan behandlar folkomröstningsförslaget och kan godkänna det
eller inte. Då skulle det inte bli någon folkomröstning.
Sedan går det till folkomröstning och i folkomröstningen måste man samla in ett visst antal namnunderskrifter inom
en viss tidsperiod, vanligtvis mellan sex och åtta månader.
Och om detta kvorum har överskridits behandlar delstatsparlamentet denna fråga igen och undersöker om
detta lagstiftningsinitiativ ska godkännas eller inte.
Och om han inte beviljar det, så blir det en folkomröstning, som är som ett val.
Sedan kallas medborgarna till valurnorna på en söndag.
Och sedan säger de: Okej. Medborgarna får frågan om de vill ha den här lagen, ja eller nej.
Som ni sa vid demonstrationen i Berlin måste det slutliga beslutet återigen fattas av folket.
Detta skulle därför praktiskt kunna initieras via dessa statsförfattningar.
Ja, precis. Under coronaperioden har vi särskilt sett hur politiken har inkräktat på människors liv.
Och jag tror att det måste vara så att människor kan försvara sig mot den här invaderande politiken.
Och det jag just har beskrivit, de här stegen, de här tre stegen, tar evigt lång tid.
Och fram till dess hade vi naturligtvis inte kunnat förhindra någonting.
Och det är därför mitt förslag är att det allra första vi gör är att skriva in en så
kallad vetorätt i alla delstatliga grundlagar.
Så vi säger i princip att varje lag och varje förordning som delstatsregeringen utfärdar
kommer att träda i kraft tidigast efter tre månader.
Under dessa tre månader har personer med ett visst kvorum tid på sig att samla in namnunderskrifter.
Och om de har ett visst antal underskrifter, jag tänker på två och en halv procent av befolkningen, vilket kan ordnas på olika
sätt, så kommer det att bli en folkomröstning om den här lagen.
För då sa två och en halv procent i princip att vi inte vill ha den här lagen.
Vilket är ganska mycket. Jag menar, fem procent är en parlamentarisk grupp.
Så här säger två och en halv procent att vi inte vill ha det.
Att hela folket, dvs. folket i respektive förbundsstat, sedan röstar om huruvida de vill ha denna lag eller denna förordning.
Och om lagstiftaren utfärdar en förordning eller en lag - för att han säger att det är absolut brådskande, vi måste göra det snabbt
nu - om han inte ger en tidsfrist på tre månader, då måste en obligatorisk omröstning hållas om denna lag, om denna förordning.
Så att vi inte får en situation där lagstiftaren stiftar lagar väldigt snabbt, så att säga.
Jag säger alltid att om folk hade fått rösta om maskkravet så hade det inte hänt.
Ja, masktvånget infördes i en slags täckmanteloperation och det var denna rädsla som skapade förutsättningen
för att människor skulle låta vaccinera sig, till exempel.
Och vi måste säga att om de vill stifta natt- och dimlagar, så att säga, som ska träda i kraft på kort tid, så måste politikerna
omedelbart och alltid lägga fram dessa lagar för folket för omröstning, så att folket kan säga "nej" om det behövs.
Det är den här vetorätten, den slutliga beslutsmyndigheten, som jag alltid säger. Ja, det är det.
Att folket kan säga nej och att detta inte är rätt sätt att få saker gjorda.
Vi kan göra det. Vi kan göra det i varje federal stat.
Och det skulle göra det klart för politikerna att varje lag de stiftar - nu till exempel på federal
nivå - just är dessa skulder som de har ådragit sig.
Men det skulle också vara möjligt att till exempel säga ... Tja, förbundsrådet måste också ge sitt samtycke till federala lagar.
Och om vi, folket i de federala staterna, hade sagt till regeringen att ni inte får gå med på det här,
då hade det inte funnits någon skuld, till exempel.
Och vi som medborgare måste ha denna makt, att vi inte bara röstar en gång och sedan inte längre kan styra vad som sedan görs
av politikerna i enskilda fall, vilka koalitioner som bildas, hur politikerna beslutar, utan att vi som
medborgare när som helst i varje enskild politisk fråga kan säga att vi inte vill ha det så.
Finns det redan tecken på att grupper arbetar i den här riktningen och har tagit initiativ?
Ja, tanken med hela grejen är att göra den helt decentraliserad.
Så vi vill inte ha någon central organisation som sköter det här.
Istället har vi i princip sagt att det är två saker som är avgörande för oss.
De grupper och organisationer som gör detta måste hantera varandra på ett demokratiskt sätt på ett visst sätt.
Vi säger att vi alltid ska fatta beslut som bygger på acceptans.
Med andra ord, om vi vill ha verklig demokrati måste vi först leva den själva i liten skala.
Vi kan med andra ord inte kräva att vårt samhälle ska vara demokratiskt.
Och vi själva i liten skala, i det område där vi är verksamma, agerar inte demokratiskt med varandra,
agerar inte på ett acceptansbaserat sätt med varandra.
Så detta är ett viktigt beslut under dessa förhållanden.
Och den andra punkten är att fundera på hur vi kan motivera så många människor som möjligt att samla in tillräckligt
många underskrifter för en sådan folkomröstning, eller först och främst för framställningen om en folkomröstning.
Och detta bör vara helt decentraliserat, små celler bör göra detta, som kan besluta mycket bättre lokalt än någon centralt,
vilka ämnen som är, vad som är intressant, och så vidare.
Och det finns så många initiativ som formas just nu.
Vi föreslog det bara och sa: "Jösses, gör något.
Och vi har nu blivit inbjudna till Baden-Württemberg.
Det finns en stor krets av initiativ som vill göra det här, som vill förverkliga det.
Jag har just kommit från Sachsen-Anhalt, strax före den här intervjun. Jag var i Güsten i Sachsen-Anhalt.
Många medlemmar, många distriktsavdelningar av gräsrotspartiet "DieBasis", som också är intresserat
av denna typ av gräsrotsdemokrati, träffades där.
Och det är precis vad vi gjorde, så i princip diskuterade vi bara varför någon borde rösta på basen.
Och överraskande nog var det precis det som blev resultatet:
För det är vi som i slutändan kommer att kunna åstadkomma just denna typ av gräsrotsdemokrati - att beslut fattas på subsidiär
basis underifrån och upp och inte längre uppifrån och ned, att vi är decentraliserade, att alla viktiga beslut fattas lokalt
- att alla människor är delaktiga i alla politiska beslut.
Det är faktiskt basens unika försäljningsargument. Och vi vill göra detta mer känt.
Det är just det som är tanken med att besluten fattas i botten och inte i toppen.
Vi behöver inte ett centrum som fattar beslut åt oss, utan alla viktiga beslut som påverkar våra liv fattas lokalt.
Och sedan kan man i princip, om man har ett stort land och så vidare, också fatta
beslut gemensamt för alla genom lokala beslut.
Ja, mycket intressant, för man hör hela tiden folk säga att de där uppe gör vad de vill
med oss och att vi inte kan göra något åt det.
De måste stå ut med allt, som regn och snö.
Skuldbromsen släpps och vårt land hamnar i fritt fall.
Men det är mycket intressant att man nu trots allt hittar en väg.
Vad skulle jag kunna göra nu, till exempel var skulle jag kunna gå med om jag var intresserad av att ta tillbaka, som du
säger, den makt som faktiskt är min. Vad skulle jag kunna göra?
Så först och främst räcker det med att du helt enkelt själv startar en grupp i ditt grannskap.
Eller så behöver det inte ens vara en grupp, vi kallar det en cell.
Så att du helt enkelt kan träffa vänner i ditt grannskap - helst i grannskapet - och umgås med människor.
Och läs till exempel "Varför är lammen tysta?" av Rainer Mausfeld.
Rainer Mausfeld har nämligen i sin bok analyserat mycket, mycket väl hur vår politiska struktur faktiskt fungerar, varför vi inte
har något att säga till om, varför vi har en representativ demokrati som inte har något med demokrati att göra och
som inte tillåter oss att faktiskt fatta våra egna beslut.
Vad är poängen? Vad säger herr Mausfeld?
Tja, Mausfeld säger i princip att detta är, vid grundandet av Amerikas förenta stater, mer eller mindre den
första konstitutionen, den första demokratiska konstitutionen.
Tja, det kan diskuteras, den polska konstitutionen var snabbare.
Men den första stora demokratiska konstitutionen var den amerikanska konstitutionen.
Och de amerikanska författningsfäderna argumenterade faktiskt om det på den tiden:
Vill vi införa en direktdemokrati, där vi involverar människor i besluten, eller vill vi ha en representativ
demokrati - vilket egentligen är en motsägelse i sig.
Representativ demokrati - antingen är man representativ eller demokratisk - en representativ demokrati
är, om man tänker efter, en motsägelse i sig själv.
Sedan insåg man att om vi hade en verklig demokratisk beslutanderätt på gräsrotsnivå skulle de rikas rikedomar vara i
fara, eftersom de fattiga då skulle kunna fatta demokratiska beslut om att pengarna eller
tillgångarna borde fördelas på ett annat sätt.
Så det var naturligtvis ett rent ekonomiskt övervägande.
Och sedan funderade vi på hur vi fortfarande kan kalla det en demokrati, men organisera det
på ett sådant sätt att det inte är en demokrati.
Och det är den representativa demokrati som vi har nu.
Så som jag sa, allt du just har sagt, hur människor upplever det, det är så det faktiskt är.
De gör något där uppe och vi kan inte bestämma något.
Denna känsla är inte bedräglig, utan den är sann: Vi gör vårt kors, det är allt...
Och sedan är det över, vi vet ingenting!
Så om du röstade på CDU nu förväntade du dig förmodligen inte att få en ännu grönare politik än du
fick med De gröna, som du röstade bort tidigare.
Folk ville nog inte ha det så.
Jag vet inte, men jag antar att de inte ville ha det, annars skulle de ha röstat på De gröna och inte på CDU.
Och de kan inte göra något åt det. Nu sitter de där i fyra år och sedan tänker folk igen, okej, nästa gång ska vi visa dem.
Men låt oss inte rösta på CDU, låt oss rösta på SPD.
Det är vad vi alltid upplever. Och sedan förändras ingenting igen.
Sedan blir de helt förvånade över att ingenting förändras igen när det är de andras tur.
För att vi inte kan påverka enskilda politiska beslut.
Och det kan vi i princip göra enligt delstatsförfattningarna, men det gör vi inte.
Rainer Mausfeld säger det, så att säga. De är som illusionister som står framför den.
Dessa dörrar finns och illusionisterna, magikerna, står framför dem och täcker praktiskt taget dessa
dörrar åt oss, genom vilka vi faktiskt skulle kunna gå.
Och representativ demokrati kan kallas för en elitoligarki, en valoligarki, en aristokrati, vad som helst.
Vi får nämligen välja bland ett visst antal eliter vilka som ska styra oss under de kommande fyra åren.
Men vi har inget verkligt val att förändra någonting.
Det skulle vi bara ha om vi kunde ingripa i enskilda politiska beslut.
Och hindren är mycket höga. Vad vi inte kan göra just nu.
Och frihetsbegreppet börjar med ett nej.
Så utifrån det här projektet, som jag också initierade i Berlin, kan man faktiskt säga att vi måste lägga
beslutanderätten, den slutliga beslutanderätten för de enskilda politiska frågorna i händerna på folket.
Vi måste bestämma oss: Vill vi släppa på skuldbromsen?
Vi måste besluta om hur vårt utbildningssystem ska organiseras.
Vi måste besluta om hur vårt rättssystem ska organiseras.
Vi måste bestämma hur vi vill ha vår energi och så vidare och så vidare.
Vi kan fatta alla dessa beslut själva.
Och jag vidhåller att varje enskild person inte kan fatta ett sämre beslut än någon expert eller någon som utnämns till expert.
De ger gärna råd och kan ge sin åsikt.
Men vad mig beträffar tror jag att jag kan fatta beslutet själv mycket väl och jag litar på att
alla andra människor i Tyskland kan göra detsamma.
Efter de senaste årens politiska händelser borde det stå klart för alla att de kanske kunde ha gjort det bättre själva.
Så jag kunde nu börja grunda en cell i mitt grannskap och helt enkelt ta initiativet där.
Men var kan jag få incitament och input, till exempel?
Finns det någon hemsida där man kan få lite information? Kan du ge oss ett tips?
Så det är inte online just nu, webbplatsen, men "freiheit-beginnt-mit-nein.de", den här webbplatsen finns.
Som det står här: Frihet börjar med nej.
Den här sidan kan redan vara online när den här intervjun publiceras.
Vi är i slutskedet av arbetet med att färdigställa dem. Mer information kommer inom kort.
Men tanken är också att det ska finnas möjlighet att nätverka.
Men möjligheten till nätverkande kommer att organiseras på ett sådant sätt att analogt nätverkande är nödvändigt.
Och det kan sedan avbildas digitalt. Så vi vill inte att folk ska nätverka digitalt.
Så att människor, som vi upplever nu, skriver till varandra på sociala medier och så vidare, blir
upprörda, har massor av idéer, skriver massor av saker.
Istället behöver människor nätverka lokalt på ett analogt sätt.
Och om de har ett analogt nätverk kan de också visa i portalen att vi är en grupp eller en cell, vi är här, vi vill göra något.
De kan sedan få hjälp av andra, erbjuda hjälp till andra och så vidare.
Men vi sysslar i huvudsak med analoga nätverk.
Vi vill att människor ska bilda nätverk med varandra lokalt på ett analogt sätt, börja diskutera med varandra och få
idén att vi kan förändra det här samhället genom att få tillräckligt många underskrifter för en folkomröstning.
Eftersom detta andra steg är så svårt är det mycket svårt att få ihop 200 000 namnunderskrifter. I Sachsen är det 450 000.
Men vi kan göra det om folk nätverkar i förväg.
Och de bör diskutera politik med varandra.
Men de bör också lära sig hur man skapar ett debattutrymme där människor kan diskutera saker öppet, rättvist
och demokratiskt, där även extrema åsikter kan tolereras.
Det får inte finnas några brandväggar. Extrema åsikter är viktiga för opinionsbildningen i
en demokrati. Extrema åsikter segrar aldrig.
Men de är nödvändiga för att hitta en bra social åsikt, ett bra socialt snitt, oavsett hur stort samhället är.
Och det är vad människor lär sig. Det är vår idé, att de börjar diskutera med varandra på det
här sättet, att de förstår på det här sättet:
Hur klarar vi egentligen av att fatta beslut som gör att vi får med oss alla?
Och om vi kan göra det i liten skala, så kan vi också göra det i stor skala.
Ja, om jag har förstått det rätt är hela processen med att lära sig att prata med varandra igen, att lära sig att stå ut med
andra åsikter, att lära sig att stå sida vid sida mot ett gemensamt mål, och även att vara villig att ta ansvar, att vara
villig att fatta beslut, möta problem och så vidare, viktig.
Men också att inte delegera detta till politiker som gör vad de vill med dig, men som du säger igen:
Jag är verkligen suverän, jag tar tillbaka mitt ansvar i mina egna händer.
Det viktigaste är en mycket viktig punkt.
Ni har nu i ert anförande sagt att ni inte tog med en mycket viktig punkt i er punktlista,
eller faktiskt den viktigaste punkten för mig.
Jag är säker på att du tänkte på det, men inte sa det: det viktigaste är inte att prata
med varandra, utan att lyssna på varandra.
Vi pratar ganska ofta. När vi till exempel tittar på dessa talkshows, som finns överallt på TV, pratar
massor av människor. Men ingen lyssnar på varandra.
Och det system vi föreslår - med andra ord föreslår vi ett visst sätt för cellerna att fatta beslut tillsammans,
nämligen genom systemiskt samförstånd - handlar i grunden om att lyssna på varandra för första gången.
Alla har samma utrymme att uttrycka sig och ingen får kritisera andra för vad de säger.
Istället kvarstår påståendet. Så vi ställer en fråga, vi vill lösa ett problem, och då finns det svar.
Och alla får ge sitt svar och ingen får kritisera den andra personens svar.
Och när vi frågar efteråt, hur stort är ditt motstånd?
Så vad känner du inombords när du säger att detta är det rätta svaret på den här frågan? Vad känner du då?
Och det är därför man säger att frihet börjar med att säga nej. För om jag känner att
jag inte mår bra, då måste jag kunna säga nej.
Jag måste säga att jag inte vill ha det - som med coronavirusvaccinationen eller masken.
Om jag inser att jag inte vill ha det, måste jag kunna säga nej. För det är frihet.
Friheten är att säga: Nej, jag vill inte ha det. Det berör bara mig.
Och frihet börjar alltid med ett nej. Det är därför det kallas så.
För när jag säger stopp, jag har ett motstånd här, och en gruppåsikt bildas och jag inser att jag inte vill ha
det, då säger jag: stopp, nej, jag är inte nöjd med det!
Och sedan lyssnar gruppen! Och sedan inser gruppen:
Okej, personen har ont, vi kanske måste ändra vårt beslut lite grann så att den andra personen slipper ha ont.
Och plötsligt hittar man en lösning som accepteras av hela gruppen, cellen, samhället eller gemenskapen.
Vetorätten är alltså i slutändan inget annat. Vi hittar alltid lösningar som accepteras av dem som berörs.
För vi lyssnar på alla som säger: "Det där är jag inte nöjd med.
Det är tanken bakom det. Och vem som helst kan göra det.
Och det kan du bara göra själv.
Vi kan inte på något sätt organisera eller delegera detta, vi kan bara uppmuntra det.
Och människor gör det. Och vi kan också implementera detta socialt.
Ja. Du nämnde att vi inte har en riktig demokrati eftersom vi har en representativ demokrati.
Nu nämnde du också, i slutändan i denna intervju, men du berättade för mig, att det också fanns problem med dessa val, att de
inte var riktigt demokratiska. Det förekom tydligen manipulation.
För det första, kan ni förklara för mig och tittarna igen vad som har avslöjats eller blivit känt
och hur detta skulle kunna motverkas i framtiden?
Så för det första är den enda handling som suveränen får göra i Tyskland (valet).
Jag sade tidigare att det enligt min åsikt inte är suveränt eftersom det inte får ändra reglerna.
Men som man brukar säga, det enda som suveränen får göra är att rösta, dvs. sätta ett kryss i rutan.
Och det innebär att det faktiskt bör säkerställas att åtminstone denna suveräna handling
faktiskt återspeglar vad som faktiskt menas.
Det innebär att vi faktiskt borde tänka att vi befinner oss i Tyskland och att Tyskland
är en demokrati och en konstitutionell stat.
Och i Tyskland kommer denna valprocess att äga rum på ett korrekt sätt.
Vi behöver inte ens prata om manipulation.
Vi kan börja med att prata om det faktum att det inte finns någon struktur alls, att det kan gå smidigt.
Den federala valförrättaren vet inte alls hur många valkretsar det finns i Tyskland när hon på kvällen meddelar
det officiella, preliminära, officiella slutresultatet.
De vet inte om det. De är rapporterade. Men hon måste acceptera de rapporter som kommer in,
men det vet hon inte. Hon har ingen överblick.
Så om ni frågar henne dagen före valet i hur många valkretsar människor faktiskt kommer att rösta i
morgon, kan hon inte säga det eftersom hon inte vet.
Så det finns X antal valkretsar och ingen vet var de faktiskt finns före valet.
Det finns ingen centraliserad registrering av valkretsar.
Så hur ska man kunna kontrollera ett resultat om man inte ens vet var och hur många som faktiskt röstar? Ingen vet det.
Vi grundade den här organisationen som heter WABEO, eller valobservation.
Det skulle inte lanseras förrän i september, när förbundsdagsvalet faktiskt planerades, och måste sedan dras
upp ur marken inom tre månader, dvs. de som gjorde det.
Jag tror att ni redan hade en intervju här med Stephanie Tsomakaeva, som drog igång det här.
En riktigt, riktigt bra, tuff kvinna som har arbetat mycket hårt för att få det att fungera.
Och människor registrerade sig så att man visste att de faktiskt var riktiga människor, inte några lik i sociala medier eller
något, några robotar eller något, utan riktiga människor - som var tvungna att registrera sig, där
registreringen verifierades - observerade valet.
Totalt 3.700 personer reste runt - något som aldrig tidigare har hänt i Förbundsrepubliken Tysklands
historia - för att se hur valet faktiskt går till.
Och nu finns det vissa regler när man väljer vad man ska hålla utkik efter.
Till exempel att vallokalen är öppen kl. 08.00-18.00, att valet är hemligt, att det inte finns någon valreklam i eller omkring
vallokalen eller att personer i vallokalen inte får tips om vem de borde rösta på eller
att någon annan följer med dem in i valbåset.
Eller så stängs den kl. 18.00 och ingen räkning sker före kl. 18.00.
Det är tillåtet att närvara och titta på hela processen.
Och efteråt, när rösträkningen äger rum, får människor också vara där och titta på.
Och titta så att de kan se vad som händer.
Och när alla röster har räknats måste valnämnden i den valkretsen meddela valresultatet högt.
Han måste säga vad valresultatet är i hans vallokal så att allmänheten vet att detta nu är
valresultatet, som jag rapporterar till nästa högre myndighet, vanligtvis distriktets valförrättare.
Och det fanns oegentligheter.
Exakt. Och nu kommer poängen.
Nu finns det en hel del oegentligheter.
Först och främst är detta principerna för ett val, ett demokratiskt val.
Och så är det, så först och främst måste du säga, och det här är också mycket spännande, att vi har fått mycket feedback.
Och vi kan konstatera att allt gick bra i 80% av återkopplingarna.
I 80 % av valkretsarna genomfördes valet korrekt, såvitt vi har kunnat konstatera.
Så alla dessa grundläggande regler, principer och valprinciper följdes. Det hände inte i 20 % av fallen.
I 20 procent av fallen stängde de vallokalerna kl. 17.30, kastade ut valobservatörerna eftersom de inte
ville ha dem och flyttade valobservatörerna 20 meter bort.
Några av dessa vallokaler är gymnastiksalar.
Och sedan placerades de 20 meter längre bort, där man naturligtvis inte alls kan se vad som hamnar på vilken hög.
I vissa fall talade de inte högt om valresultatet.
Ja, det hände en hel del saker där som inte borde ha hänt.
Och om vi nu tar hänsyn till att Sahra Wagenknecht-alliansen bara har 9.000 röster mindre än vad de skulle behöva för att komma in
i förbundsdagen, kan vi nu i princip i dessa, det är totalt, bara det antal som vi har, som vi nu har
rapporterat, 300 valkretsar där sådana misstag har begåtts.
300 som vi har rapporterat, 300 valkretsar har dessa oegentligheter.
Och vi känner inte till alla röstnummer i dessa valkretsar, men av dem som vi känner till finns det 99 000 röster enbart där
dessa oegentligheter var sådana att vi i princip inte kan kontrollera om de resultat som vidarebefordrades är de
resultat som faktiskt röstades fram, eftersom, som jag sa, valresultatet inte ens tillkännagavs i denna valkrets.
Så det betyder att vi har 99.000 röster, åtminstone 99.000 om man extrapolerar det - vi tittade
bara i 3.000 valkretsar, det finns cirka 90.000.
Om du extrapolerar det nu kan du se vilka dimensioner det handlar om här.
Det får inte ha förekommit någon manipulation, ingen får ha fuskat eller något annat.
Men i princip kan vi inte alls kontrollera om det som anländer till den federala valförrättaren under
natten faktiskt är det resultat som fastställdes på plats.
Och det räknas inte och så vidare. Så det är i princip ett stort lotteri.
Så vi vet inte om Alliansen Sahra Wagenknecht har fem procent eller inte.
Jag antar att de har fem procent, men det är inte verifierbart eftersom det inte är ett
demokratiskt val när det gäller dess struktur.
Och om till exempel detta valresultat inte har tillkännagivits, hur ska vi då kunna veta om det resultat som fastställdes i
efterhand är det rätta eller om någon har lagt till några fler röster eller tagit bort några röster eller något annat.
Vi vet inte eftersom sakerna sedan läggs i kuvert.
Nästa punkt är för övrigt att en del av valsedlarna inte var förpackade i förseglade kuvert, vilket också är nödvändigt,
utan helt enkelt stängda i påsar med elastiska band, så att man när som helst kan öppna dem igen och ändra något.
Jag har aldrig påstått att de gör det. Men det är möjligt att de gör det.
Och i ett demokratiskt val kan vi inte ens ge sken av att det som har skett inte är i sin ordning.
Särskilt när vi, som sagt, bara har en skillnad på 9 000 euro med Sahra Wagenknecht.
9.000 röster!
9 000 röster, exakt. 9 000 rösters skillnad.
Och det är just det. Med andra ord är våra val, jag vet inte ens hur jag ska uttrycka
det, men de är definitivt inte demokratiska.
De är inte kongruenta, de är inte begripliga, de är inte transparenta.
I en så stor andel att det definitivt, definitivt är relevant för mandatet.
Och detta har nu för första gången konstaterats genom den systematiska valobservation som WABEO har genomfört.
Och får jag göra en annan brygga? Vi talade tidigare om folkomröstningarna.
Och nu när vi vet att dessa folkomröstningar också äger rum som ett val och vi vet att de resultat som fastställs inte fastställs
i en ren process och att mycket, mycket känsliga majoriteter står på spel här - frågan om
huruvida en konstitution ska ändras eller inte?
Exakt, det skulle ha varit min fråga.
Exakt, den enda frågan. Så för att ändra en konstitution behöver vi ett kvorum.
Med andra ord, ett visst antal medborgare som deltar i denna omröstning överhuvudtaget.
Och sedan måste det finnas en viss majoritet inom detta antal som deltar.
Så om ni helt enkelt sänker kvorumet lite på det här sättet - med andra ord har vi teoretiskt sett en två tredjedels majoritet för
en grundlagsändring, men ni säger: "Ja, men tyvärr röstade bara 39,8 procent och inte 40
procent" - då har denna grundlagsändring misslyckats.
Ja, och vi kan inte kontrollera det om valresultatet, antalet röstande och så vidare, det vill säga resultatet i den här
vallokalen inte tillkännages offentligt och vi har minst en person som sitter i varje vallokal eller i varje valkrets som
lyssnar, skriver ner det och sedan ger oss resultatet så att vi kan kontrollera om det resultat som
fastställs i slutändan faktiskt också är det resultat som de tillkännagav i vallokalerna.
Så för att hitta vägen in i en direktdemokrati.
För att över huvud taget kunna hantera tanken på att ändra delstatsförfattningar måste vi se till
att vi är aktiva när det gäller att övervaka valen.
Valobservatörer behövs alltså överallt, om jag har förstått saken rätt.
Ja, du frågade tidigare, vad kan jag göra?
Förutom att grunda denna cell, där man måste vara mycket aktiv, kan jag bara rekommendera alla att gå in på wabeo.de.
Nästa år, tror jag, kommer det att hållas delstatsval i Baden-Württemberg, Mecklenburg-Vorpommern och Sachsen-Anhalt.
Dessa val kommer att observeras i hela landet för första gången.
Och du kan registrera dig där, kan verifiera dig själv, kostar 6,50 euro.
6,50 euro eftersom det finns denna verifieringsprocess, som är ganska komplicerad, men som
gör det klart att det finns en person bakom den.
Och sedan kan vi faktiskt kontrollera hela området:
Är det som tillkännages i slutet verkligen det resultat som faktiskt kom ut i vallokalerna eller
i valkretsarna? Och det är verkligen spännande.
Och att detta kanske inte är fallet - en distriktsrådgivare, hon är överborgmästare, från Speyer, blev sedan tillskriven av en
valobservatör - jag måste säga detta här som en godbit ..., det är egentligen inte en godbit, det är faktiskt
fruktansvärt sorgligt - att han klagade på hur han behandlades som valobservatör i vallokalen.
Och sedan skrev borgmästaren från Speyer, som var distriktets valförrättare, faktiskt tillbaka att hon tyckte
att det var hemskt att folk kom för att titta på val.
För det skulle i princip innebära att valet inte genomförs på ett korrekt sätt och delegitimera
vår demokrati. Det måste man kunna föreställa sig.
Offentliggörande av valet är en av de viktigaste valprinciperna i vår vallag och i valreglementet.
Och sedan kommer en ansvarig distriktsvalförrättare och säger att det ur hennes synvinkel är korrekt att någon vill titta på valet,
att någon vill kontrollera om detta - det som nu äger rum här som en suverän handling, så att säga, som den enda
suveräna handlingen, som vi alltid kallar det - är korrekt.
Bara för att de står där skulle det se ut som om de inte litar på dem.
Och det är så saker och ting ser ut. Du måste föreställa dig det.
En överborgmästare har en sådan syn på de människor som är ansvariga för att hon över huvud taget har den här positionen.
Mycket intressant. Mycket trevligt. Herr Ludwig, tack så mycket för intervjun!
Det var en riktig ögonöppnare. Framför allt kan man nu se vilka steg varje enskild person faktiskt kan ta.
För det första kan du engagera dig i att bevaka valet.
Jag tror att du kan vända dig till WABEO.
Sedan kan du se hur du kan bilda en cell eller ansluta dig till en befintlig cell.
Då kan du det, frihet börjar med nej.
Jag anser att ni nu har gett oss de första stegen till hur vi faktiskt kan genomföra detta, så att
medborgarna kan ta tillbaka makten i sina egna händer.
Tack så mycket för den mycket ögonöppnande intervjun!
Tack så mycket för att jag fick komma hit.