Sunt foarte încântat să îl întâmpin pe regizorul de investigații Klaus Scheidsteger pentru un interviu aici, la Kla.tv astăzi.
Dle Scheidsteger, mulți dintre telespectatorii noștri nu vă cunosc încă.
Puteți să vă prezentați pe scurt și să ne spuneți câte ceva despre cariera dumneavoastră?
Da, sunt foarte bucuros să fac asta. Vă mulțumesc pentru că m-ați invitat la interviu.
Asta se întâmplă din ce în ce mai des în ultima vreme. Și eu sunt mulțumit, desigur.
De fapt, sunt jurnalist TV de meserie.
Am studiat jurnalismul la universitatea din Dortmund și am făcut parte din primul an.
Și această nouă orientare a studiilor mele orientate spre practică s-a încheiat după diploma mea intermediară cu un stagiu, pe
care am reușit să îl termin la Westdeutscher Rundfunk din Köln.
Aceasta se întâmpla într-o perioadă în care nu existau radiodifuzori privați.
Ei bine, pentru reporteri a fost încă o iluzie.
Oricine avea o idee bună avea voie să o realizeze și nu era cenzurat sau altceva.
Și au fost vremuri bune, au fost anii de ucenicie care mi-au plăcut cu adevărat.
Iar următoarea evoluție a fost atunci, când radiodifuzorii privați au fost autorizați, mi-am înființat
propria companie de producție de filme în orașul meu natal Essen, când aveam 30 de ani, în 1984.
De acolo, am produs știri, reportaje și documentare internaționale cu propria mea tehnologie și
propria mea echipă, ceea ce a fost foarte distractiv.
Pentru o vreme, până pe la mijlocul anilor '90, lucrurile au început să se schimbe.
Deci, conform motto-ului, acum știm ce vrea spectatorul să vadă și încetați cu prostiile
voastre intelectuale, nimeni nu vrea să vadă asta.
Ok
Am redus apoi compania pentru o vreme și am produs pentru Arte.
Era încă o stație foarte deschisă, dar să spunem doar că ceea ce învățasem odată se pierduse treptat.
Așa că toată lumea a crezut că ar putea fi și reporteri.
Și ceea ce înainte era muncă de echipă - o echipă de filmare acolo, un editor acolo - trebuia
să fie făcut pas cu pas de o singură persoană.
Desigur, digitalizarea a dat naștere și acestei străzi. Dar în ceea ce privește
conținutul, acesta a devenit din ce în ce mai rău.
Dar ceea ce a fost și încă este important este că am avut o educație excelentă.
Reportajele și documentarele dvs. se concentrează pe comunicațiile mobile de aproximativ 20 de ani.
Cum ai ajuns să recunoști misiunea vieții tale în acest domeniu anume?
Deci, de fapt, oamenii electrohipersensibili m-au abordat în sfera privată.
Au spus că au simțit că am un telefon mobil. Și la început am crezut că sunt puțin nebuni.
Dar la următoarea întâlnire, acești oameni mi-au dat o carte scrisă de un om de știință american pe nume Dr. George Carlo,
care făcuse cercetări în numele industriei între 1993 și 1999 și care scrisese această carte împreună cu un jurnalist de la
Washington Post pe nume Martin Schram, în care își lansase propriile experiențe cu industria - industria era clientul său.
El a găsit probleme și acestea nu au fost comunicate publicului în forma care ar fi fost necesară.
Și acest George Carlo a avut două obiective principale în viața sa: a studiat medicina și dreptul.
Și au ales greșit partenerul de antrenament.
Bărbatul a mers apoi acolo și a încercat să organizeze procese împotriva marii industrii a telefoniei mobile, pentru a ajuta
la structurarea acestora și, de asemenea, pentru a impulsiona întreaga chestiune pe baza descoperirilor sale științifice.
Cu alte cuvinte, a fost o poveste minunată de care, în mod ciudat, nimănui nu i-a păsat.
Apoi, treptat, mi-am făcut loc în acest subiect, care are o gamă incredibil de largă.
Da, filmele dvs. v-au adus în contact cu experți renumiți în acest domeniu. Tocmai l-ați menționat pe George Carlo.
Puteți spune câteva cuvinte despre acest lucru? Ce alți experți ați mai întâlnit și ce opinii au acești oameni de știință?
Deci, primul meu film, care a fost prezentat la televiziunea franceză în 2006, a fost de fapt despre
procesele împotriva industriei telefoanelor mobile, bazate pe descoperiri științifice.
Și totul a fost alimentat de povestea lui George Carlo, care a fost discreditat după ce a devenit public.
De fapt, cu informații importante de protecție a consumatorilor din propria sa știință, care a fost
finanțată de industrie, dar care a avut apoi rezultate fatale.
Și în cursul acestei, să spunem, prime povești, care a fost difuzată în 2006 pe postul francez de stat France Deux, am ajuns
să cunosc unul sau doi oameni de știință cu ajutorul lui George Carlo, care nu numai că au găsit probleme
atunci, dar și soluții. Și asta a fost foarte interesant.
A existat așa-numitul câmp de zgomot de la Universitatea din Washington.
Oamenii care au descoperit acest lucru, întâmplător și în numele industriei, și anume al armatei, au vorbit apoi deschis.
Ei mi-au spus că acesta era furnizorul pentru armată - era Motorola. Motorola este pionierul în domeniul telefoniei mobile.
Iar Motorola a fost clientul pentru a vedea dacă se poate găsi ceva care să facă
fasciculele ineficiente și să creeze totuși comunicare.
Apoi au cercetat acest lucru timp de zece ani și au descoperit așa-numitul câmp de zgomot.
Și când au prezentat acest lucru companiei Motorola, tehnicienii au fost inițial foarte entuziasmați.
Există un profesor Lipowitz, care este, de asemenea, cunoscut de cercetători și care este acum decedat.
Dar succesorul său a dus totul mai departe.
Tehnicienii entuziaști ai Motorola au fost apoi înlocuiți treptat de avocați, iar la un moment dat
aceștia au spus: "Ceea ce ați găsit aici nu există.
Armata a folosit-o oricum pentru a-și proteja proprii băieți de raze, ca să spun așa.
Dar nu a autorizat totul, pentru că nu poate exista nicio problemă, deoarece în același timp se aduc acuzații, iar acțiunile
colective uriașe ar provoca colapsul întregii industrii.
Așa că a fost foarte interesant.
În cursul activității mele ulterioare, am putut să mă familiarizez mai ales cu cercetările
europene, deoarece George Carlo le-a consultat.
Există filmul Thank You for Calling, în care arăt puțin și acest lucru și intru în laboratoarele unor oameni precum Kundi și
Moosgöller, Michael Kundi de la MedUni Viena, un medic al muncii care a efectuat, de asemenea, cercetări în numele statului.
Apoi există oameni precum Willi Moosgöller, care este de fapt un cercetător al cancerului.
Așa am ajuns să îl cunosc pe profesorul Adlkofer.
Nume mari - persoanele care sunt puțin familiarizate cu subiectul vor recunoaște acest lucru.
El a inițiat Studiul Reflex, un studiu european, care a încercat ulterior să fie discreditat ca
cercetare comandată sau cercetare falsificată.
Ei bine, asta a fost foarte interesant. Găsiți acest model din nou și din nou.
Toți oamenii care au găsit ceva sunt combătuți de lobby cu sprijin financiar uriaș din partea
industriei și, în unele cazuri, le sunt luate.
Este o situație dezastruoasă, mai ales pentru noi, consumatorii.
Dar și în Germania avem protecție împotriva radiațiilor și fac o treabă bună - protejează radiațiile.
Da, ați anticipat deja puțin următoarea întrebare cu comentariile dvs.
Ceilalți așa-ziși oameni de știință sunt aproape toți de acord cu subiectul telefoanelor mobile.
Cred că motivele sunt deja evidente din ceea ce tocmai am spus.
Da, există cărți foarte interesante pe această temă. Nu este doar un fenomen care poate fi găsit acum în telefoanele mobile.
Este similar în industrie, în industria alimentară și așa mai departe.
Ei bine, există două cărți ale profesorului Kreis, care apare și în ultimul meu film "Dilema digitală".
Christian Kreis a scris: "Cercetare cumpărată" și "Știință cumpărată".
Și descrie foarte clar modul în care oamenii care nu sunt de acord, ca să spun așa, sunt discreditați,
transferați, amenințați. Există într-adevăr diferite scenarii.
Și la început eram încă foarte naivă. Nici nu-mi puteam imagina că există atâta răutate.
Dar, din păcate, așa stau lucrurile, pentru că, desigur, avem o industrie globală. Avem o tehnologie
fascinantă, nu există nicio îndoială în această privință.
Tu și cu mine vorbim despre această oportunitate digitală și așa mai departe și așa mai departe.
Cu toții folosim un telefon mobil. Nu suntem împotriva lui.
Dar ceea ce ați văzut în cazuri individuale este uneori foarte dificil de descoperit.
Dar există, de exemplu, așa-numita ICNIRP - Comisia internațională privind protecția împotriva radiațiilor neionizante.
Iar ICNIRP își are sediul la Oficiul Federal pentru Protecția împotriva Radiațiilor și este
finanțat din banii contribuabililor germani.
Există așa-numitul raport ICNIRP al unui coleg din Munchen, profesorul Buchner, în combinație cu un
deputat european decedat din Franța, Michelle Rivasi.
Acesta poate fi, de asemenea, descărcat în format PDF de la Inițiativa privind competența.
Membrii individuali ai acestei comisii, care stabilește valorile limită și de protecție împotriva radiațiilor
la nivel internațional, au fost investigați și s-a dovedit că toți au legături cu industria.
Deci, de asemenea, fiind plătiți de industrie, acestea sunt pur și simplu fapte care au fost create aici.
Și ar putea fi interesant pentru persoanele interesate să arunce o privire la acest așa-numit raport
ICNIRP, pentru că veți găsi rapid ceea ce căutați.
Și un grup de colegi numit Investigate Europe a rezumat foarte bine acest lucru.
Și în noul meu film, de asemenea, prezint acest lucru. Deci, das-digitale-dilemma.de (întotdeauna cu un
semn minus între) oferă o mulțime de informații, dacă pot face un pic de auto-promovare.
Da, cu plăcere.
Da, deși documentarele dvs. au fost întotdeauna extrem de explozive, mai ales în ceea ce privește sănătatea pentru toți
oamenii, a fost difuzat doar o singură dată - ați menționat-o mai devreme - un astfel de documentar la televiziunea
franceză și doar într-o formă prescurtată la televiziunea germană și fără niciun fel de anunț de program.
Ce experiențe ați avut, în calitate de insider, cu așa-numitul mainstream în ceea ce privește comunicațiile mobile?
Da, a fost o experiență foarte crudă.
Ei bine, primul film a fost o producție comandată de France Deux din Paris. Acolo era încă un
regizor de filme documentare foarte deschis la minte.
Și mi-a spus: "Uite, ești german, poate ai o oportunitate de combinație, o oportunitate de coproducție cu ARD, de exemplu.
Cunosc pe cineva, un redactor-șef deschis la minte la MDR.
Am cunoscut-o și eu, am luat legătura cu ea și mi-a spus: "Bine, o facem. Avem nevoie de 45 de minute.
Francezii aveau nevoie de 50 până la 52 de minute pentru formatul lor de program.
Și mi s-a promis că totul va fi difuzat pe ARD, adică în primul program.
Francezii l-au difuzat la o oră de maximă audiență. Și a fost, de asemenea, repetat de mai multe ori.
Pentru germani, filmul a dispărut mai întâi în dulapul cu otravă.
Ok
Dar pot să mai spun că filmul a avut titlul care a fost anunțat și în ziare: Portables en
accusation - cu alte cuvinte, telefoane mobile în proces.
Și acest titlu a fost ușor modificat în seara difuzării sub presiunea avocaților din industrie.
Se spune: SUA: telefoane mobile în rechizitoriu.
Și a trebuit să acceptăm faptul că am inclus un font în genericul de final care spune că OMS are totul sub control.
Așadar, de fapt, nu există nicio problemă reală.
Chiar dacă tot ceea ce arată filmul se întâmplă acolo, a trebuit să punem această completare
pentru a liniști spectatorul, ca să spun așa.
Avocații interni de la radiodifuzor se aflau într-un blocaj. Iar eu a trebuit să mă implic.
Am avut șansa de a spune: "Bine, atunci nu-l vom difuza deloc".
Sau pot accepta aceste mici schimbări. Așa că de aici a început, este doar un subiect interesant.
O sumă incredibilă de bani este făcută acolo. Iar oamenilor nu le place faptul că acest lucru este perturbat.
Ei bine, prima contribuție critică a fost făcută în 1993 la un talk-show din America.
Ca urmare, acțiunile Motorola au scăzut cu 10 % într-o săptămână.
Și, bineînțeles, au reacționat și au ocupat toate posturile în așa fel încât nimic să nu meargă
prost, iar apoi au urmărit acest lucru în mass-media.
Pentru că la ARD s-a întâmplat următorul lucru, adică MDR slash.
Nu m-au informat deloc. Întotdeauna mi-au spus: "Bine, îl vom trimite la un moment dat, vă vom anunța atunci".
Iar spre sfârșitul anului, am primit un telefon de la o secretară, cu o zi înainte de difuzarea emisiunii:
Programul va fi difuzat mâine, dar am tăiat 30 de minute - sau nu, l-am scurtat la 30 de minute.
Am avut cele 45 de minute pe care le-am dorit livrate și plătite.
Și apoi am văzut că nu există niciun anunț de program pentru această contribuție.
I-am sunat apoi pe colegii mei de la Süddeutsche Zeitung. Pentru că acolo exista încă o secțiune media
foarte interesantă la acea vreme, inclusiv una critică.
Și le-am atras atenția asupra acestei legături.
Și apoi au contactat radiodifuzorul și, spre deosebire de mine, au primit o declarație
care spunea: filmul nu are o legătură germană.
Apoi am vizionat filmul a doua zi, la ora de difuzare 10 a.m.
Referința germană lipsea și ea, au tăiat-o singuri.
Ei bine, asta este ceea ce am experimentat, așa că este de necrezut.
Dar așa a început cu măsurile de cenzură de acum 20 de ani. Și apoi m-am uitat și la ce a avut de-a face asta.
Au avut T-Mobile ca partener pentru Bundesliga în acel an.
Ei nu puteau denigra acum cel mai bun client, cel mai bun client de publicitate - care a lăsat câteva sute de
milioane pe an și a fost astfel în măsură să le sprijine pentru drepturile Bundesliga.
În această privință, referința germană a lipsit în mod deliberat.
Așa că da, astăzi pot râde despre asta. Pe atunci mă gândeam, Doamne, ce faci?
Nu chiar așa am învățat-o.
Da. Ca jurnalist, ce posibilități vedeți pentru telespectatorii noștri de a contracara aceste mașinațiuni ale cenzurii media?
Ei bine, profitați deja de oportunitățile care există până acum.
Ei bine, și pe mine m-a durut puțin stomacul, pentru că aș spune că, în general, nu sunteți universal popular, nici măcar
printre persoanele care critică telefoanele mobile, de exemplu, ceea ce este chiar foarte păcat. The drudge știe de ce.
Dar focurile de armă sunt trase ori de câte ori este posibil.
Și am simțit asta într-o măsură în care m-am gândit că este suficient.
Iar singura șansă în acest moment mi se pare a fi expertiza și puterea presei alternative în special.
M-am uitat și la evenimentul din Praga, de exemplu, unde Auf1 a organizat acest AWEF. Ați fost acolo.
Și au fost prezenți câțiva colegi care au vorbit pur și simplu simplu și au explicat lucrurile
așa cum trebuie. Și ei nu mai sunt autorizați.
Deci, ar trebui să invitați oameni care au avut loc acolo aproape în fiecare săptămână.
Dar sunt mereu aceleași fețe din politică. Industria, politica și mass-media joacă acum un joc dublu.
A alunecat la un nivel insuportabil.
Deci, dacă știți câte ceva despre munca jurnalistică, conform motto-ului... ceea ce am simțit eu, mi-au spus
foarte clar și colegii mei: dacă nu faci jocul, ești eliminat.
Sunt afară. Și mă bucur de asta.
Dar acum am intrat, Martin.
Da, permiteți-mi să vă spun așa. Am impresia că mințile critice nu sunt binevenite.
De multe ori am impresia că aceiași oameni sunt mereu invitați la talk-show-uri, care sunt difuzate undeva în fiecare zi,
dar în loc să se lase purtați de val și să permită altor opinii să fie auzite, ei sunt încadrați. În orice caz, asta.
Și acestea sunt pur și simplu condiții care nu mai sunt democratice în ochii mei. Și mi se par foarte, foarte triste.
Și eu sunt foarte dezamăgit. Ai atât de multe poziții diferite ca observator și nici măcar nu mai pot urmări programul normal.
Pentru că există întotdeauna acest tip de încadrare.
Permiteți-mi să vă dau un cuvânt-cheie: războiul rusesc de agresiune. Da, acest
lucru este accentuat la fiecare câteva fraze.
Și numai la acest nivel se întâmplă astfel de lucruri și sunt folosite în mod manipulator, până în zona
feuilletonistică, pentru a face oamenii să fie în dispoziție.
Și acesta este pur și simplu un mod greșit și ne-obiectiv de a transmite informații.
Și nu văd ca mințile critice să fie permise, chiar și în așa-numitele talk-show-uri, și mi se pare extrem de trist.
Deci, la începutul erei coronavirusurilor, au existat unul sau doi reprezentanți importanți,
precum Wolfgang Wodarg sau ceva de genul acesta.
L-ați văzut din nou la început și apoi a fost redus la tăcere de mass-media.
Dimpotrivă, oameni precum Sucharit Bhakdi au fost chiar persecutați din punct de vedere
legal și închiși sau au încercat să îl închidă.
Și sunt niște oameni atât de minunați. Ce faceți acolo?
Este incredibil pentru mine. Dar și marje atât de standardizate.
Da, și cred că trebuie făcut ceva pentru a contracara acest lucru și de fapt funcționează destul de bine.
Așadar, cred că există deja mulți dintre noi care nu se lasă duși de nas și care
continuă să își facă treaba, fiecare în felul său.
Există cele mai diverse temperamente și competențe.
Dar cred că se numește comportament democratic în mass-media, mi se pare plăcut și colorat, așa ar trebui să fie.
Și aici încerc să-mi fac treaba. De asemenea, cu ajutorul unor organizații minunate, cum ar fi asociația WIR din Elveția.
Aceștia sunt oameni care sunt atât de multiactivi.
Dar pentru că am făcut ceva împreună cu ei și am reușit să demarez datorită ajutorului
lor, sunt și eu împins în colțul de dreapta.
Deci din propriile rânduri! Acest lucru este atât de scandalos, atât de ridicol, atât de jenant.
Dar bine, nici eu nu vreau să operez cu furie.
Avem nevoie de educația consumatorilor, de protecția consumatorilor. Pentru a realiza acest lucru,
consumatorii trebuie să își formeze propriile opinii. Și nu doar pe baza știrilor zilnice.
Da, cred că printre toți acești oameni, ceea ce cred că a rezonat atât de bine la acest
AWEF este pur și simplu această solidaritate.
Această solidaritate a tuturor oamenilor care încă încearcă să își formeze o opinie undeva și, de asemenea, să o susțină.
Și cred că acest lucru se întâmplă din ce în ce mai des, că aceste sensibilități, care uneori există, sunt de fapt, voi
spune, că el o face mai mult așa și o face mai mult așa, astfel încât nu contează cu adevărat, dar aveți un
singur obiectiv: să informați oamenii în mod cuprinzător.
Și, oricum, fiecare trebuie să-și facă propria părere. Asta nu este o problemă.
Da, domnule Scheidsteger, vă mulțumim foarte mult pentru acest scurt interviu și vă dorim succes în continuare cu lucrurile
pe care le faceți, să continuați să adoptați o abordare critică.
Vă mulțumesc foarte mult și toate cele bune. Da, cu plăcere.