Dne 13. února 2022 švýcarští voliči 54,6 procenty odmítli nový mediální zákon nazvaný "Balíček opatření ve prospěch médií".
Soukromé mediální společnosti by od státu, tedy od daňových poplatníků, dostávaly
každý rok navíc 178 milionů švýcarských franků.
Sdružení "NE státem financovaným médiím", které vedlo kampaň proti mediálnímu zákonu, tehdy argumentovalo takto:
Mediální zákon je zásahem do státní kasy, činí média závislými na státu a diskriminuje svobodná média.
Vedlo by to také k ještě větší "mediální uniformitě" a upevnění stávajících mediálních monopolů.
Nyní přichází další pokus o dodatečné mediální dotace v novém hávu:
Švýcarský parlament schválil 21. března 2025 novelu poštovního zákona.
Tato změna má zvýšit státní financování včasného vydávání předplacených novin ze
současných 50 milionů CHF na 85 milionů CHF.
Plánuje se dalších 35 milionů
pro soukromé rozhlasové a televizní stanice, pro vzdělávání a školení novinářů a pro soukromé tiskové rady a tiskové agentury.
V příštích sedmi letech by se tak stejná regulovaná média dotovala celkem - věřte nebo ne - 1,47 miliardy švýcarských franků.
Dne 29. dubna 2025 bylo pod záštitou sdružení "Team Freiheit" zahájeno referendum proti novele poštovního zákona.
Referendum nyní podporují i další organizace na ochranu občanských práv.
Patří mezi ně "Přátelé ústavy" a "Švýcarská síť učitelů".
V modrém informačním rámečku pod programem naleznete podpisový formulář a další informace o referendu.
Podpisové formuláře lze předložit nejpozději do 3. července 2025. V článku ve vydání "Schweizerzeit" ze dne 16.
května 2025 vysvětluje student ETH Mihajlo Mrakic, proč musíme bojovat proti změnám poštovního zákona.
Nyní si článek poslechněte ve zkrácené podobě:
V roce 2022 lidé jasně odmítli mediální zákon.
Dnes se potýkáme se starým problémem, jen v novém balení - protože parlament zjevně nechce přijímat referenda.
Starý problém, nové balení
Tehdy byla velká radost. Věřilo se, že rozhodnutí bylo učiněno a poselství bylo jasné:
Žádné další dotace pro bohaté vydavatele, žádné rozmělňování principu, který v konečném důsledku
posiluje velké hráče s argumentem "mediální rozmanitosti"!
Ale dnes, sotva o dva roky později, jsme opět na "poli jedna". Stejný problém, přebalený, zeštíhlený, ale se stejným záměrem:
Veřejné peníze pro soukromé mediální společnosti. Nový zákon je na první pohled skromnější.
Hovoří o "cílené propagaci" a "posílení mediální rozmanitosti v regionech".
Struktury však zůstávají stejné. Největší prospěch by z toho opět měla velká nakladatelství.
Malá, nezávislá média dostávají symbolické částky. Lví podíl však dostávají ta, kde se již soustřeďuje moc nad veřejným míněním.
To neprospívá rozmanitosti, ale ještě více upevňuje jednostranný mediální prostor.
Přesto je dnes nabídka médií větší než kdykoli předtím. Argument, že financování médií je
nezbytné pro záchranu demokracie, neobstojí.
Žijeme v době, kdy existuje nespočet možností, jak si vytvořit vlastní názor.
Zároveň stále méně lidí věří, že média informují objektivně a nezávisle.
Místo volání po nových dotacích by si odvětví mělo položit vážnou otázku, proč klesá důvěra.
a jak ji lze získat zpět díky větší šíři obsahu, kritické sebereflexi a skutečné rozmanitosti.
Státní dotace zde nejsou řešením, ale součástí problému.
Oslabení demokracie
Obzvláště problematické je také to, že Parlament prostě ignoruje jasné odmítnutí ze strany občanů v roce 2022.
Místo toho, aby se toto poselství bralo vážně, je zákon kousek po kousku znovu zaváděn, až se
nakonec vrátí téměř vše, proti čemu jsme bojovali.
Jedná se o záměrné podkopávání demokratických rozhodnutí - a není to ojedinělý případ.
Vidíme to na rámcové dohodě s EU, kde Spolková rada nechce povinné referendum. Iniciativy a referenda se rovněž nerealizují.
Pokud se na rozhodnutí lidu nebere ohled a referendum lze prosadit jen s velkým úsilím a
sběrem podpisů, pak parlament pošlapává demokracii.
Boj pokračuje
Dnes musíme znovu bojovat. Nejen proti zákonu, ale za princip, že referendum má váhu.
- Aby "ne" zůstalo "ne", které se jednoduše nezvrhne v "zkuste to znovu" ze strany Parlamentu.
Proto říkám "ne" i tentokrát, protože věřím v rozmanitost a nezávislost mediálního prostoru a protože jsem
přesvědčen, že skutečná nezávislost nepochází ze státních peněz.