2022. február 13-án a svájci választópolgárok 54,6 százalékkal elutasították a médiát
támogató intézkedéscsomag című új médiatörvényt.
A magán médiavállalatok évente további 178 millió svájci frankot kaptak volna az államtól - más szóval az adófizetőktől.
A "NEM az államilag finanszírozott médiára" egyesület, amely a médiatörvény elleni kampányt
vezette, akkoriban a következőképpen érvelt:
A médiatörvény az államkassza megrohanása, a médiát az államtól teszi függővé, és diszkriminálja a szabad médiát.
Ez még nagyobb "médiaegységességhez" vezetne, és megszilárdítaná a meglévő médiamonopóliumokat.
Most egy újabb kísérlet következik a további médiatámogatásokra, új köntösben:
A svájci parlament 2025. március 21-én elfogadta a postatörvény módosítását.
Ez a változtatás az előfizetéses újságok korai kézbesítésének állami finanszírozását a jelenlegi 50 millió
svájci frankról 85 millió svájci frankra kívánja növelni.
A tervek szerint további 35 millió
a magánrádiók és -televíziók, az újságírók oktatása és képzése, valamint a magánsajtótanács és a hírügynökségek számára.
A következő hét év során ez összesen - akár hiszik, akár nem - 1,47 milliárd svájci
frankkal támogatná az egyformán szabályozott médiát.
2025. április 29-én a "Team Freiheit" egyesület égisze alatt népszavazás indult a postatörvény módosítása ellen.
Más polgárjogi szervezetek is támogatják a népszavazást.
Ezek közé tartozik az "Alkotmány Barátai" és a "Tanárok Hálózata Svájc".
A program alatti kék információs dobozban találja az aláírási űrlapot és további információkat a népszavazásról.
Az aláírási űrlapokat legkésőbb 2025. július 3-ig lehet benyújtani. A Schweizerzeit 2025. május 16-i számában
megjelent cikkben Mihajlo Mrakic ETH-hallgató kifejti, miért kell küzdenünk a postatörvény módosítása ellen.
Most hallgassa meg a cikket rövidített formában:
2022-ben az emberek egyértelműen elutasították a médiatörvényt.
Ma ugyanazzal a régi problémával állunk szemben, csak új csomagolásban - mert a parlament
nyilvánvalóan nem akarja elfogadni a népszavazásokat.
Régi probléma, új csomagolás
Nagy volt az öröm akkoriban. Úgy vélték, hogy a döntés megszületett, és az üzenet világos volt:
Nincs több támogatás a gazdag kiadóknak, nincs többé a "média sokszínűségére" hivatkozva a nagy
szereplőket végső soron erősítő locsolókanna-elv!
De ma, alig két évvel később, újra az "első pályán" vagyunk. Ugyanaz a kérdés,
újracsomagolva, karcsúsítva, de ugyanazzal a lendülettel:
Közpénzek a magán médiavállalatoknak. Az új törvény első pillantásra szerényebb.
"Célzott promócióról" és "a média sokszínűségének erősítéséről beszél a régiókban".
De a struktúrák ugyanazok maradnak. Ismét a nagy kiadók járnának a legjobban.
A kis, független médiumok szimbolikus összegeket kapnak. Az oroszlánrész azonban oda kerül, ahol
a közvélemény feletti hatalom már koncentrálódik.
Ez nem segíti elő a sokszínűséget, hanem tovább erősíti az egyoldalú médiakörnyezetet.
A médiakínálat azonban ma már nagyobb, mint valaha. Az az érv, hogy a média finanszírozása szükséges
a demokrácia megmentéséhez, nem állja meg a helyét.
Olyan korban élünk, amelyben számtalan lehetőség van arra, hogy saját véleményt formáljunk.
Ugyanakkor egyre kevesebben hisznek abban, hogy a média objektíven és függetlenül tudósít.
Ahelyett, hogy új támogatásokat követel, az ágazatnak komolyan fel kellene tennie
magának a kérdést, hogy miért csökken a bizalom.
és hogyan lehetne visszaszerezni azt szélesebb tartalommal, kritikus önreflexióval és valódi sokszínűséggel.
Az állami támogatások itt nem megoldást jelentenek, hanem a probléma részét képezik.
A demokrácia gyengülése
Az is különösen problematikus, hogy a Parlament egyszerűen figyelmen kívül hagyja a 2022-es nép egyértelmű elutasítását.
Ahelyett, hogy komolyan vennék az üzenetet, a törvényt apránként újra bevezetik, míg végül
szinte minden, ami ellen harcoltunk, visszakerül.
Ez a demokratikus döntések szándékos aláásása - és nem egyedi eset.
Ezt látjuk az EU-val kötött keretmegállapodásban, ahol a Szövetségi Tanács nem akar kötelező népszavazást. Hasonlóképpen
a kezdeményezéseket és a népszavazásokat sem hajtják végre.
Ha a népi döntéseket figyelmen kívül hagyják, és a népszavazást csak nagy erőfeszítésekkel és aláírásgyűjtéssel lehet
kikényszeríteni, akkor a parlament lábbal tiporja a demokráciát.
A harc folytatódik
Ma ismét harcolnunk kell. Nem csak egy törvény ellen, hanem azért az elvért, hogy a népszavazás számít.
- Hogy a "nem" egy "nem" maradjon "nem", és ne degenerálódjon egyszerűen a Parlament "próbáljuk meg újra" -jellegűvé.
Ezért mondok ezúttal is "nemet", mert hiszek a sokszínű, független médiatérben, és mert meggyőződésem, hogy
a valódi függetlenség nem az államkasszából származik.