Den 13. februar 2022 stemte 54,6 prosent av de sveitsiske velgerne nei til en ny medielov med
tittelen "Tiltakspakke til fordel for mediene".
De private medieselskapene ville ha mottatt ytterligere 178 millioner CHF hvert år fra
staten - med andre ord fra skattebetalerne.
Foreningen "NEI til statsfinansierte medier", som ledet kampanjen mot medieloven, argumenterte den gang slik
Medieloven er et angrep på statskassen, den gjør mediene avhengige av staten og diskriminerer frie medier.
Det vil også føre til enda mer "medieuniformitet" og sementere de eksisterende mediemonopolene.
Nå kommer et nytt forsøk på ytterligere mediestøtte i ny drakt:
Det sveitsiske parlamentet vedtok en endring av postloven 21. mars 2025.
Denne endringen har til hensikt å øke den statlige støtten til tidlig levering av abonnementsaviser
fra dagens 50 millioner CHF til 85 millioner CHF.
Ytterligere 35 millioner er planlagt
for private radio- og TV-stasjoner, for utdanning og opplæring av journalister og for private presseråd og nyhetsbyråer.
I løpet av de neste sju årene vil dette subsidiere de samregulerte mediene med til sammen - tro
det eller ei - 1,47 milliarder sveitsiske franc.
Den 29. april 2025 ble folkeavstemningen mot endringen av postloven lansert i regi av foreningen "Team Freiheit".
Andre borgerrettighetsorganisasjoner støtter nå folkeavstemningen.
Blant disse er "Friends of the Constitution" og "Teachers' Network Switzerland".
I den blå infoboksen under programmet finner du underskriftsskjemaet og mer informasjon om folkeavstemningen.
Underskriftsskjemaer kan sendes inn senest 3. juli 2025. I en artikkel i "Schweizerzeit" 16. mai 2025 forklarer ETH-student
Mihajlo Mrakic hvorfor vi må kjempe mot endringene i postloven.
Hør nå artikkelen i forkortet form:
I 2022 sa folket klart nei til medieloven.
I dag står vi overfor det gamle problemet, bare i ny innpakning - fordi parlamentet
tilsynelatende ikke ønsker å godta folkeavstemninger.
Gammelt problem, ny emballasje
Gleden var stor på den tiden. Man trodde at beslutningen var tatt, og budskapet var klart:
Ingen flere subsidier til rike forlag, ingen vannkanneprinsipp som til syvende og sist styrker de
store aktørene med argumentet om "mediemangfold"!
Men i dag, knappe to år senere, er vi tilbake på "felt én". Samme utgave, i ny innpakning, slanket ned, men med samme drivkraft:
Offentlige penger til private medieselskaper. Den nye loven er mer beskjeden ved første øyekast.
Den snakker om "målrettet promotering" og "styrking av mediemangfoldet i regionene".
Men strukturene forblir de samme. Igjen er det de store forlagene som vil tjene mest på det.
Små, uavhengige medier får riktignok symbolske beløp. Men brorparten går til der
makten over opinionen allerede er konsentrert.
Dette fremmer ikke mangfoldet, men sementerer et ensidig medielandskap ytterligere.
Likevel er medietilbudet i dag større enn noen gang tidligere. Argumentet om at mediestøtte er
nødvendig for å redde demokratiet, holder ikke vann.
Vi lever i en tid der det finnes utallige muligheter til å danne seg sin egen mening.
Samtidig er det stadig færre som tror at mediene rapporterer objektivt og uavhengig.
I stedet for å etterlyse nye subsidier, bør bransjen spørre seg selv hvorfor tilliten er i ferd med å forvitre
og hvordan den kan vinnes tilbake med mer bredde i innholdet, kritisk selvrefleksjon og ekte mangfold.
Statlige subsidier er ikke en løsning her, men en del av problemet.
Svekket demokrati
Det er også spesielt problematisk at Parlamentet rett og slett ignorerer folkets klare nei i 2022.
I stedet for å ta budskapet på alvor, gjeninnføres loven bit for bit, inntil nesten alt vi har kjempet mot til slutt er tilbake.
Dette er en bevisst undergraving av demokratiske beslutninger - og ikke et enkeltstående tilfelle.
Vi ser dette i rammeavtalen med EU, der Forbundsrådet ikke ønsker en obligatorisk folkeavstemning.
Initiativer og folkeavstemninger blir heller ikke gjennomført.
Hvis folkeavgjørelser blir tilsidesatt og en folkeavstemning bare kan gjennomføres med stor innsats og ved å samle inn
underskrifter, da tråkker parlamentet demokratiet under fote.
Kampen fortsetter
I dag må vi kjempe igjen. Ikke bare mot en lov, men for prinsippet om at folkeavstemninger teller.
- At et "nei" forblir et "nei" som ikke bare utarter seg til et "prøv igjen" fra Parlamentets side.
Derfor sier jeg nei denne gangen også, fordi jeg tror på et mangfoldig og uavhengig medielandskap, og fordi jeg er
overbevist om at ekte uavhengighet ikke kommer fra statskassen.