13. februarja 2022 so švicarski volivci s 54,6 odstotka glasov zavrnili nov zakon o medijih
z naslovom "Sveženj ukrepov v korist medijev".
Zasebna medijska podjetja bi od države - torej od davkoplačevalcev - vsako leto prejela
dodatnih 178 milijonov švicarskih frankov.
Združenje "NE medijem, ki jih financira država", ki je vodilo kampanjo proti zakonu o medijih, je takrat trdilo naslednje:
Zakon o medijih je poseg v državno blagajno, medije dela odvisne od države in diskriminira svobodne medije.
To bi povzročilo še večjo "medijsko uniformiranost" in utrdilo obstoječe medijske monopole.
Sedaj je tu še en poskus dodatnih medijskih subvencij v novi preobleki:
Švicarski parlament je 21. marca 2025 sprejel spremembo zakona o poštnih storitvah.
S to spremembo naj bi se državna sredstva za predčasno dostavo naročniških časopisov povečala s
sedanjih 50 milijonov CHF na 85 milijonov CHF.
Načrtuje se dodatnih 35 milijonov.
za zasebne radijske in televizijske postaje, za izobraževanje in usposabljanje novinarjev ter
za zasebni tiskovni svet in tiskovne agencije.
V naslednjih sedmih letih bi tako subvencionirali enako regulirane medije v skupni višini -
verjeli ali ne - 1,47 milijarde švicarskih frankov.
29. aprila 2025 se je pod okriljem združenja "Team Freiheit" začel referendum proti spremembi Zakona o poštnih storitvah.
Referendum zdaj podpirajo tudi druge organizacije za državljanske pravice.
Med njimi sta "Prijatelji ustave" in "Švicarska mreža učiteljev".
V modrem informacijskem oknu pod programom najdete obrazec za podpis in dodatne informacije o referendumu.
Obrazce za podpis lahko predložite najpozneje do 3. julija 2025. Študent ETH Mihajlo Mrakić v članku v reviji
"Schweizerzeit" z dne 16. maja 2025 pojasnjuje, zakaj se moramo boriti proti spremembam Zakona o poštnih storitvah.
Poslušajte članek v skrajšani obliki:
Leta 2022 je ljudstvo jasno zavrnilo zakon o medijih.
Danes se soočamo s starim problemom, le da v novi embalaži - ker parlament očitno ne želi sprejeti referendumov.
Stara težava, nova embalaža
Takrat je bilo veliko veselje. Verjeli so, da je bila odločitev sprejeta in da je sporočilo jasno:
Nič več subvencij za bogate založnike, nič več razvodenitve načela, ki na koncu z argumentom
"medijske raznolikosti" krepi velike igralce!
Toda danes, komaj dve leti pozneje, smo spet na "prvem polju". Ista številka, prepakirana, zmanjšana, vendar z enako težnjo:
Javni denar za zasebna medijska podjetja. Novi zakon je na prvi pogled skromnejši.
Govori o "usmerjenem spodbujanju" in "krepitvi medijske raznolikosti v regijah".
Vendar so strukture ostale enake. Tudi tokrat bi največ koristi imele velike založniške hiše.
Majhni in neodvisni mediji prejemajo simbolične zneske. Vendar pa levji delež dobijo tisti,
ki že imajo največjo moč nad javnim mnenjem.
To ne spodbuja raznolikosti, temveč še bolj utrjuje enostransko medijsko krajino.
Danes je ponudba medijev večja kot kdaj koli prej. Argument, da je financiranje medijev nujno za rešitev demokracije, ne drži.
Živimo v dobi, v kateri imamo nešteto možnosti za oblikovanje lastnega mnenja.
Hkrati vse manj ljudi verjame, da mediji poročajo objektivno in neodvisno.
Namesto pozivov k novim subvencijam bi se morala industrija resno vprašati, zakaj se zaupanje zmanjšuje.
in kako bi ga lahko ponovno pridobili z večjo širino vsebine, kritično samorefleksijo in pristno raznolikostjo.
Državne subvencije niso rešitev, temveč del problema.
Oslabitev demokracije
Posebej problematično je tudi to, da Parlament preprosto ignorira jasno zavrnitev, ki so jo leta 2022 izrazili državljani.
Namesto da bi sporočilo vzeli resno, se zakon po malem ponovno uvaja, dokler se na koncu
ne vrne skoraj vse, proti čemur smo se borili.
Gre za namerno spodkopavanje demokratičnih odločitev - in to ni osamljen primer.
To vidimo v okvirnem sporazumu z EU, kjer zvezni svet ne želi obveznega referenduma. Tudi pobude in referendumi se ne izvajajo.
Če se odločitve ljudstva ne upoštevajo in je referendum mogoče uveljaviti le z velikimi napori in
zbiranjem podpisov, potem parlament tepta demokracijo.
Boj se nadaljuje
Danes se moramo znova boriti. Ne le proti zakonu, ampak za načelo, da so referendumi pomembni.
- Da bo "ne" ostal "ne", ki se ne bo preprosto sprevrgel v "ponovni poskus" s strani Parlamenta.
Zato tudi tokrat pravim "ne", ker verjamem v raznoliko in neodvisno medijsko okolje in ker sem prepričan,
da prava neodvisnost ne prihaja iz državne blagajne.