Aztán rájössz, hogy mindannyian ugyanazt a célt követik.
De ez nem jelenti azt, hogy nem okozhat háborút.
Sajnos a háború a legjobb üzlet az uralkodó kaszt számára.
Amit a nyilvánosság előtt bemutatnak nekünk, az általában olyan, mint egy szappanopera.
Ha továbbra is a demokrácia modelljét akarom bemutatni a médiában, és azt akarom mondani, hogy ez minden idők legjobb
demokráciája, akkor természetesen nem mondhatom azt, hogy itt most egy világkormány van, hogy van valahogy
nyolc idős úr, akik összeülnek a hátsó szobában, és aztán döntenek az egész világ nevében.
Természetesen ez nem lehetséges.
Tehát legyetek aktívak, keljetek fel a kanapéról, és ne úgy fogyasszátok a válságot, mintha játékfilm lenne.
Ez mindannyiunk élete, és mi alakíthatjuk azt, mert a jövő nem determinált , még most is változtathatunk rajta.
Ma Svájcba utaztam, hogy egy különleges emberrel beszéljek.
Ő olyan ember, aki ismeri a részleteket és a nagy egészet is, aki képes a különböző szempontokat egy közös szálba fűzni.
1978-ban született, zenész, különböző könyvek szerzője, operatív menedzser, rádiós műsorvezető, vállalkozó és vezetési tanácsadó.
Húsz különböző országban élt és dolgozott, öt nyelven beszél, és így átfogó képet szerzett a világról.
Ő nem olyan ember, aki egyszerűen csak más véleményeket ismételget, vagy narratívákat
használ, hanem maga jár a dolgok mélyére.
Üdvözöljük ma a Studio Churban Tom-Oliver Regenauert.
Köszönöm szépen a meghívást. Igen, szívesen.
Ma a "Hatalmi struktúrákról" vagy "Ki uralja a világot?" beszélünk.
Az első kérdésem - kezdjük a világhelyzettel - ismét háború van a világban, Ukrajnában, a
Gázai övezetben, Jemenben, mindenhol fegyverkeznek.
Az EU most ismét úgy döntött, hogy 150 milliárdot költ fegyvergyártási és logisztikai kapacitások létrehozására.
Ugyanakkor a nagyhatalmak, az USA, Oroszország és Kína között is vannak feszültségek, amelyek egyre csak fokozódnak.
De Európában, a Közel-Keleten, Indiában, Pakisztánban, Iránban - mindenütt sok minden történik.
Ugyanakkor a gépkorszak csúcspontja felé rohanunk.
Minden, ami digitalizálható, digitalizálódik - a valutától és a központi digitális valutáktól kezdve a mesterséges
intelligenciáig, amely végül mindent és mindenkit áthat majd.
Hallottunk már olyan agyi implantátumokról, amelyek az embereket egyfajta kiborggá változtatják - egy
ember-gép vagy egy gép-ember, ha egyáltalán még ember.
És az első kérdésem az Önhöz szól: ezek a fejlemények véletlenszerűek és egymástól
függetlenek, vagy van mögöttük valamiféle terv vagy terv?
Mindig attól függ, hogy milyen szemszögből nézzük.
Ezért én ezt mindig polikrízisnek nevezem - vagy az emberek szeretik így hívni - .
Tehát egyfelől ott van a technológiai aspektus, amely a transzhumanizmus irányába mutat , vagy
amely elvileg a technokrácia mozgalomból ered.
1917-ben kezdődött az USA keleti partján a technokrácia mozgalommal , amely aztán - ha részletesen követjük - a
digitalizációs iparággá, a platformgazdasággá vagy a megfigyelésgazdasággá
fejlődött - attól függően, hogy minek nevezzük.
Ez minden bizonnyal a technológiai szempont.
Másrészt természetesen ott van a katonai aspektus, a katonai-ipari komplexum, ahogy mondani szokták.
A háború soha nem múlt el. Tehát nem arról van szó, hogy most újra háború van. Mindig is volt háború.
Azt hiszem - ha jól emlékszem -, hogy az USA megalakulása óta 17 vagy 14 éve nem volt háborúban.
Ez sokat mond.
Ezért tulajdonképpen az 5G hadviselés, azaz az ötödik generációs hadviselés helyzetével állunk szemben.
És ez nem csak kinetikus háború , hanem kognitív háború is , amelyről szintén újra és újra szó esik.
A NATO-nak saját honlapja van, a NATO Innovációs Központ.
Az egész a kognitív hadviselésről szól.
És ez gyorsan visszavezet minket a technológia aspektusához, mert mindannyian ismerjük azt, amit én mindig "smombiknak"
hívok - okostelefonok és zombik -, amikor az utcán sétálnak. -
A legtöbb ember sok időt tölt az okostelefonján, még akkor is, amikor a kutyát sétáltatja vagy a gyereket viszi sétálni.
És ez csak invazív technológia.
És ez természetesen hatással van az agyunkra, a fizikai testünkre és a mentális állapotunkra is.
Ezért van az úgynevezett izolációs járvány.
Az emberek tehát egyre magányosabbak, és egyre inkább erre a színes, digitális világra összpontosítanak,
amelyet én "Truman Show"-nak nevezek, és amely az egyik könyv címe is - ez az utolsó.
Tehát valójában nehéz dióhéjban megválaszolni ezt a kérdést.
Mert ez az 5G hadviselés olyan széles körű napirend, amely - egyrészt - egyértelműen a kinetikus hadviselés,
és ezáltal a globális gazdasági és monetáris rendszerben bekövetkező zavarok irányába mozdul el.
Másrészt pedig ott van a kognitív hadviselés nagyon erős összetevője, ahol minden fronton folyik a munka.
A NATO részéről, a nagy technológiai cégek részéről, majd például ennek további formájában, a transzhumanista menetrendben,
ahol aztán gyorsan eljutunk a Neuralinkhez vagy hasonlóhoz.
Ahol aztán Elon Musk cége agyi implantátumokat akar létrehozni, és a kapcsolatot az AI-val, a felhővel.
Ez a bio-digitális konvergencia, azaz az ember és a gép összeolvadása, tágabb értelemben.
És persze egy bizonyos ponton felmerül a kérdés, hogy mennyire vagy még ember?
Ez tehát egy nagyon összetett kérdés, és szívesen tartok róla egy kétórás előadást.
Tehát nehéz dióhéjban válaszolni.
A valóság azonban az, hogy polikrízisben vagyunk, és valószínűleg soha nem látott mértékű zavarokkal nézünk szembe.
A kérdés az, hogy milyen gyorsan fognak bekövetkezni, és milyen formában lesznek zavaróak?
Tehát ez a digitalizáció - vagy a technokrata-transzhumanizmus - minden bizonnyal egy fokozatos folyamat lesz,
egy fokozatos változás, amely szintén generációkat vesz igénybe, hogy gyökeret eresszen.
A másik sokkal gyorsabban megtörténhet - kinetikus háború - elvileg a döntő tűz hiányzik a megfelelő helyen, és akkor ez
tűzvészhez vezethet - legyen az a Közel-Keleten, vagy legyen a forgatókönyv Tajvan, Kína, USA, vagy legyen az
Oroszország, NATO, Ukrajna, tehát mindenképpen zavaros és "kellemetlen", valószínűleg háborús idők elé nézünk.
Térjünk vissza a nemzeti szintre.
Vannak ezek az ellentétes nemzetek: USA, Oroszország, Kína.
Mindegyikük más-más célt szolgál, vagy alapvetően ugyanazt a dolgot?
Az átfogó perspektívából nézve én ezt mindig a politika vagy a geopolitika 2D és 3D vagy 4D szintjének nevezem.
A 2D-s szinten tényleges konfliktusokat látunk - természetesen most Ukrajna és Oroszország között -, ahol emberek halnak
meg, túl sokan, egy ténylegesen zajló kinetikus háborúban.
A fenti szinten, úgymond a 3D-s szinten olyan intézmények vannak, mint az ENSZ vagy a bázeli Nemzetközi Fizetések Bankja.
És ha megnézzük például az első vagy a második világháború történetét, ezek az intézmények és
szervezetek azok, ahol a tárgyalások zajlanak.
Tehát ahol nincs háború, ahol az illetékes döntéshozók találkoznak, és aztán meglátjuk, mit tesznek.
Más szóval, a lakosság normális dolgozó, háborúzó tagja szemszögéből természetesen így néz ki, és az is, hogy
kinetikus konfliktus van, hogy fennáll a háború veszélye.
Kína, Amerika, hogy Ukrajnában háború dúl.
Másrészt el kell ismerni, hogy ez a 193 ENSZ-tagállam mindegyike elkötelezte magát a 2030-ig szóló menetrend
mellett, és ennek megfelelően támogatja és végrehajtja azt.
Ez nagyon jól látható abban, hogy Amerika mostanában vezet be egy "Immigration OS"-t, azaz egy migrációs operációs rendszert a
Palantirral, amely elvileg soha nem látott mennyiségű adatot halmoz fel, big data poolingot működtet,
és így szinte megszépíti az átlátható állampolgárt.
Ennél sokkal rosszabb a helyzet.
Tehát mindent - a fitnesz trackerektől az okostelefonokig - mindent, ami valamilyen módon elérhető az adatok tekintetében,
"összevonunk", majd elvileg a migráció témáján keresztül úgy terjesztjük ki, hogy a migráció problémája ellen küzdünk.
Természetesen ugyanez történik most Németországban is, hasonló módon, ahol most kapjuk meg a
digitális személyi igazolványt és a digitális pénztárcát .
Ezután megfelelő fizetési kártyákra van szükségünk a migránsok számára.
Mindezt teljes mértékben figyelemmel fogják kísérni, és Oroszország pontosan ugyanezt fogja tenni.
Két nappal ezelőtt arról szóltak a hírek, hogy a migráció témáját most Oroszországban is hevesen vitatják, hogy ott is
bevezetik a digitális személyi igazolványt, hogy ott is bevezetik a digitális pénzt digitális rubelben.
Tehát a napirend alapvetően a 17 fenntarthatósági célt és az alcélokat veszi sorra.
Különösen a 16. pont nagyon érdekes, mert az intézményekkel stb. foglalkozik.
Aztán rájössz, hogy mindannyian ugyanazt a célt követik.
De ez nem jelenti azt, hogy nem okozhat háborút.
Sajnos a háború a legjobb üzlet az uralkodó kaszt számára.
Egyrészt a fegyverkezésben, ahol a nagyvállalatok, akárcsak a gyógyszeripari-digitális-pénzügyi komplexum,
előzetesen a fegyverkezés, a ReArm Europe stb. von der Leyennel való meghonosítása révén gazdagodhatnak.
Ezek a milliárdok, több százmilliárdok, amelyek aztán ezekbe a vállalatokba, a felduzzadt tőzsdei
infrastruktúrába és a részvényárak emelkedésébe áramlanak.
Másrészt maga a háború természetesen jó üzlet a fenti harmadik szint emberei számára.
Egyrészt olyan dolgokat tudnak bevezetni, amelyek egy normális békeidőben soha nem lennének lehetségesek.
A háborúban és a szerelemben minden megengedett, és sajnos ez így is van.
A háborúban olyan dolgokat tudnak megvalósítani, amelyek máskülönben soha nem lennének lehetségesek, lásd a
Bretton Woods-i pénzügyi rendszert a második világháború után.
Vagy inkább csak két nappal a hivatalos második világháború vége előtt, amikor már az új
pénzügyi világrendszerről folytak a tárgyalások.
- Ez is azt mutatja, hogy nyilvánvalóan ez volt a prioritás.
Nem az, hogy a háború véget ér és a haldoklás, hanem az, hogy ez a rendszer megvalósul ; Bretton Woods és így a mai
világ pénzügyi rendszere, és így - ezt magasabb szinten kell látni - a Nemzetközi Fizetések Bankja (BIS) is.
Miközben háború folyik, az országok küldöttei és képviselői nagyon harmonikus légkörben találkoznak, és megtartják testületi
üléseiket, ahol teljesen más dolgokról döntenek és terveznek:
Mit csináltok a háborúval és a háború után, és ki keresi a legtöbbet?
Hivatkozhatok a cikkemre, amely a BRICS blöffjének nevezi.
Ez a pénzügyi szintű konglomerátumról szól, azaz az ázsiai bankokról, a Nemzetközi Fizetések Bankjáról, a
Nemzetközi Valutaalapról, a Világbankról és arról, hogy ezek hogyan kapcsolódnak egymáshoz.
És van benne egy szép idézet a kínai központi bank korábbi vezetőjétől, aki azt mondta:
"Nem vagyunk a nyugati pénzügyi rendszer versenytársai, hanem kiegészítjük azt".
És amikor az emberek mindig azt mondják: "Igen, de van egy alternatív rendszer, a kínaiak alternatív
SWIFT-rendszere", az annyira alternatív, hogy egyszerűen máshogy hívják, és a SWIFT-hálózaton fut.
Technikailag egyszerűen a SWIFT-hálózatról van szó, csak más néven.
Nincs alternatíva.
Nagyon harmonikusan működnek együtt ezen a szinten, és úgy látják, hogy mindkét oldalról ők
finanszírozzák a háborúkat, ahogy korábban is tették.
Hogy mindkét oldalon finanszíroznak zavarokat , és úgy szervezik és strukturálják azokat,
hogy az minden érintett számára előnyös legyen.
Igen. Tehát ezek - most különböző zavaró eseményekről beszéltél - ezek összetartoznak, vagy ezek olyan
dolgok, amelyek - ahogy már kérdeztem - párhuzamosak, és csak véletlenül van közük egymáshoz?
Vagy felismeri a közös vonalat, ami mindezeken végigvonul?
Tehát egyértelműen felismerhető a közös szál, és ez alapvetően attól függ, hogy milyen messzire megyünk vissza.
Ha tehát visszamegyünk a 19. század végére és a 20. század elejére, az egyik meghatározó téma minden bizonnyal az eugenika .
Az eugenika a britek találmánya volt.
Elvileg ez volt a fajelmélet, az emberi faj nemesítése és az emberi faj optimalizálása.
Ez volt az is, ami Nagy-Britanniából átterjedt Amerikára.
Volt eugenikai mozgalom és Eugenikai Tanács is.
Ezek tehát hivatalos kormányzati intézmények voltak, amelyek a fajok optimalizálásával foglalkoztak.
És természetesen a kaszt részéről, amely ezt - az eugenika e modelljét - irányította és támogatta, a cél természetesen egy
viszonylag unalmas, igénytelen, engedelmes munkásosztály és egy uralkodó kaszt volt, amely kihasználja ezt az eldobható tömeget.
Tehát az egyik meghatározó tényező az eugenika, amellyel ma bioetikaként, bio-digitális konvergenciaként találkozunk.
A transzhumanizmus kifejezést pedig Julian Huxley, a brit Eugenikai Társaság vezetője alkotta meg.
Kétszer volt a Brit Eugenikai Társaság igazgatója, később pedig az UNESCO első főigazgatója.
Az eugenika kifejezés nagyon gyakran szerepel az UNESCO alapító dokumentumában, és természetesen ez alapvetően egy olyan közös
szál, amely több mint 100 éve végigvonul az egész történelmen.
És persze, amikor Adolf Hitler és az NSDAP rendszere és a náci időszak után az emberek rájöttek, hogy jobb, ha nem beszélünk
többé eugenikáról - mert természetesen ezt támogatta Adolf Hitler a fajelméleti változatában -, akkor azt mondták, hogy
ezt nevezzük - Julian Huxley mondta - transzhumanizmusnak.
Ez sokkal progresszívebben hangzik, kevésbé gyanúsan a faji doktrínára emlékeztet, de elvileg ezek azok
a programok, amelyekkel ma új köntösben találkozunk.
Végső soron mindannyian az eugenikán alapulnak.
A második összetevő pedig a technokrácia .
Ez az, ami 1917-ben alakult ki New Yorkban, majd az 1930-as években Technocracy Inc. lett belőle.
És ez a két domináns, azt hiszem, ez a két meghatározó alapelv - nem terveket mondok, ezek fogalmak -, végső soron
fogalmak, amelyeket generációk során újra és újra felhasználnak, és különböző módon csomagolnak.
De végső soron ezek a meghatározó tényezők a kinetikus hadviselésben, a kognitív hadviselésben, a
társadalmi, szociális és pszichológiai szintű változásokban és zavarokban, és ezek határozzák meg az időket.
Tehát ha le akarjuk bontani, akkor ez az eugenika és a technokrácia.
Természetesen ez most két olyan mozgalom, amely végső soron az emberek ellen irányul.
Az emberek az emberek javításáról beszélnek, pontosan az agyi implantátumok révén, mert
az emberekből ezt a "buta tömeget" csinálják.
Láthatjuk, hogy az embereket szándékosan olyan dolgoknak teszik ki, amelyek nem tesznek jót nekik - mint például az okostelefon,
amely "smombikká" változtatja őket -, hogy olyan megoldást kínáljanak nekik, amely végül ismét az emberek ellen irányul.
Milyen emberek mozgatják ezt az egészet?
Nehéz, igen. Nem lehet az érintettek fejébe nézni és csak találgatni.
De a Szentírásból sok mindent ki lehet olvasni.
És a végén még mindig van benne valami ebből a - igen, az emberek szeretik ezt mondani -
neo-feudalizmusból vagy neo-kolonializmusból.
És én mindig azt mondom, hogy ez valójában ugyanaz a gyarmatosítás és ugyanaz a feudalizmus, ami mindig is
létezett, csak ennek a kasztnak az eszközei változtak meg.
- Tehát amit ma tehetünk, természetesen a propaganda, a médiamanipuláció
tekintetében, ami végső soron kognitív hadviselés.
Végül is általában nem az üzenet tartalmáról van szó, hanem egyszerűen az információk tömegéről.
Így nagyon kevesen tudják ténylegesen rangsorolni, hogy mit vesznek fel és mit szűrnek
ki a hírekből, mi fontos és mi nem fontos.
Ennek a kasztnak az irodalma tehát, amely nagyon nyíltan ír arról, hogy mit tervez, elvileg többször is a feudalizmus,
azaz a kiválasztottság érzésének önképét hangoztatja.
Az emberek szeretik azt is mondani, hogy "a kékvérűek", a nemesek, akik azt hiszik, hogy a normális lakosság felett
állnak, én viszont mindig azt mondom, hogy nincs joguk uralkodni.
Senki sem volt, soha nem volt, és soha nem is lesz.
Mindenki egyenlő, és ezek az emberek nyilvánvalóan nem így látják.
Igen. Akkor az alternatív média nagyon gyakran beszél egy új világrendről - egy autoriter, központosított kormányzat
értelmében -, hogy bizonyos klubok/klánok hátsó szobákban állapodnak meg dolgokról, hogy a világ hasznot húzzon belőlük.
A mainstream média ezt természetesen összeesküvés-elméletnek minősíti.
A kérdés az, hogy mi a véleménye erről? Mi a helyes most?
Igen, úgy értem, az összeesküvés-elmélet kifejezés egy CIA-dokumentumra vezethető vissza,
amelyre az imént hivatkoztam a jelenlegi cikkben.
Természetesen ezt annak idején azért indították el, hogy elhallgattassák a John F. Kennedy-történet kritikusait - más
szóval, mindenkit, akinek bármilyen kételye volt a hivatalos narratívával és a Warren-jelentéssel stb.
kapcsolatban, akkor összeesküvés-elméletinek rágalmaztak, így elvileg megpróbálták elnémítani az ellenvéleményt.
Tehát természetesen ez egy keretezés kifejezés, ahogy a corona tagadó kifejezés is az volt a corona-válság idején.
Ezt nem szabad komolyan venni.
Emellett, ha így nézzük, az összeesküvés a szabály, és nem a kivétel.
Ha egy vállalat alkalmazottja vagyok, és valahogy zavar a felettesem, mit tegyek az öt kollégámmal?
Koordinálok, és valahogy megpróbálok egy olyan egységet alkotni, amely vagy tehet
valamit, vagy megfogalmazza, hogy nem vagy egyedül.
Ezt akár összeesküvésnek is nevezhetnénk.
De végül is ez egy együttműködés.
Az együttműködés tehát az, ami emberré tesz minket.
Ez a spontán rend.
Ha a közösségben, a baráti körünkben akarunk valamit szervezni, akkor spontán is van egy spontán megrendelés,
felhívjuk, hogy ki tud segíteni, és akkor megalakítunk egy kis csoportot, hogy csináljunk valamit.
Tehát ezek az emberek ugyanazt csinálják.
És persze számtalan kör van.
Sokukat már ismerjük.
Az egyik legismertebb a Világgazdasági Fórum.
Számomra ez inkább a marketingosztály, ez is nagyon nyilvános.
Aztán ott vannak a Bilderberg-konferenciák.
Aztán ott van a Bohemian Grove.
Ott van a Le Cercle.
Rengeteg ilyen intézmény, agytröszt, alapítvány van, ahol az emberek kis csoportokban találkoznak, hogy
alapvetően egy - az eugenikát és a transzhumanizmust követő - napirendet alakítsanak ki szélesebb értelemben.
Én ezt egyszerűen együttműködésnek nevezem. Ez a legnormálisabb dolog a világon.
A probléma persze az, hogy mi, normális emberek más dolgokra koncentrálunk.
Hogy a pozitívumokra koncentráljunk.
Ha szövetkezeteket alapítunk, akkor szövetkezetet akarunk, akkor a baráti körben akarunk tenni
valamit, esetleg a közösségben és a helyi tanácsban.
Ezek pozitív szempontok.
Ez az együttműködés a csoport javát szolgálja.
Miközben teljesen világos, hogy ezek a körök, amelyek négyszemközt találkoznak, hogy
együttműködjenek, általában a normális lakosság ellen dolgoznak.
Mert egy olyan napirendet nyomnak keresztül, amelyre egyikünk sem szavazott, és amelyről gyakran semmit sem tudunk, hacsak
nem keressük meg aktívan, nem kutatjuk és nem foglalkozunk vele.
Más szóval, számomra ennek semmi köze az összeesküvéshez.
Ez nagyrészt szervezett bűnözés.
Mert ha politikusként mandátummal rendelkezem, és azt kellene képviselnem, hogy mi az emberek akarata - ha így érti -,
akkor természetesen meg kell hallgatnom az emberek akaratát.
De van ez a jól ismert princetoni tanulmány, amelyet mindig szívesen említek, 2017-ből - azt hiszem, vagy
2015-ből -, amely a választói akarat és a reálpolitika közötti korrelációt elemezte, és az nulla.
Akkoriban az egyik amerikai kiadványban a címlapon ez állt: "Amerika már nem demokrácia, Európa óvakodjon attól, ami jön".
Tehát ezt nevezheted összeesküvés-elméletnek, de ez csak olyan emberekről szól, akik vagy aktívan részt
vesznek a propagandában, és ezzel akarnak minket lejáratni.
Vagy azok az emberek, akik még nem néztek utána, és próbálják megérteni, tágabb értelemben, hogy mit jelent az együttműködés,
amikor azt hiszed, hogy egy olyan kasztba tartozol, amely birtokolja vagy legalábbis ellenőrzi a
termelési eszközök, a technológia, az ipar többségét.
Szóval igen, hajlamos vagyok nevetni a kifejezésen.
Ezt nem igazán veszem komolyan.
Nos, az a helyzet, hogy ez a kaszt sem "zöld" egymás között, mert a hatalom arra csábítja őket, hogy egyre többet és
többet vegyenek maguknak - mindig azt, hogy én vagyok az.
Hogyan tart össze egyáltalán?
Hogyan tudod elképzelni, hogy úgy tűnik, van egy terv, amit generációk óta követnek, még akkor is, ha nincsenek abban a
helyzetben, hogy igazán együttműködjenek - mint most például közösségi szinten, ahol a faluért akarnak tenni valamit.
Hogy tudod ezt elképzelni?
Hogyan működik ez a kohézió?
A menedzsmentben az emberek szeretik azt mondani, hogy a politika általi menedzsment.
Tehát felállítasz védőkorlátokat, és elvileg ez valami olyasmi, mint a transzhumanizmus, az eugenika vagy a technokrácia.
Más szóval, egy narratíva, egy ideológia, egy koncepció alapján egy irányba mozdulsz el.
Természetesen vannak elágazások és akadályok a kettő között.
Természetesen vannak belső konfliktusok is.
Ezt nagyon jól láthatjuk Amerikában, ahol ott van a konzervatív blokk, amely akkoriban George
Bushból és Dick Cheney-ből és így tovább állt.
És ez az egész klikk a konzervatív hatalmi blokk és egy családi klán, amely több mint 100 éve
gyakorolja a hatalmat Amerikában - különösen a Bush család.
És persze ott van a demokratikusabb irányultságú hatalmi blokk - például Biden (most már a fiatalabbaknál), Soros György és
Bill Gates, ők ennek a baloldalibb buboréknak a finanszírozói.
Jelenleg a konzervatívok vannak hatalmon.
Aztán vannak olyan pénzemberek, mint Peter Thiel, aki magát liberális-konzervatívnak tartja.
Természetesen belső hatalmi harc folyik, mert végső soron természetesen arról van szó, hogy ki ül az
asztalfőn, és kinek van beleszólása az említett új világrendbe vagy a jelenlegi uralkodó rendszerbe.
Tehát bizonyosan vannak konfliktusok közöttük.
De ami nagyon következetes , az az, hogy mindig egy napirend alapján cselekszik.
Más szóval, hogy a dolgok mindig a technokrácia irányába haladnak.
Ezt most már Németországban is láthatjuk.
Elvileg nem számít, hogy ki van hatalmon, még most, a választások után sem.
A zöld gazdaságot a CO2 nyomon követésével és a kibocsátás-kereskedelemmel tovább folytatják.
Mindezek egyike sem fog megszűnni vagy megváltozni.
- Éppen ellenkezőleg, ma már teljes munkaidős biometrikus felügyelet van az E-ID-vel és a digitális
állampolgári pénztárcával és hasonló eszközökkel.
Indokok: Elő kell mozdítanunk a belső biztonságot, és jobban meg kell szerveznünk magunkat.
Tehát most biometrikus és e-ID-t vezetünk be a választási csalás stb. megelőzésére, akárcsak Amerika, miközben az előző kormány
ugyanezt a rendszert, ugyanezt a biometrikus rendszert, ugyanezt a tömeges megfigyelést vezette be egy
másik potenciális kockázat, nevezetesen a vírus miatt.
Tehát akkor azt mondták, hogy sürgősen szükségünk van biometrikus megfigyelésre és 2G vagy 3G nyomkövetésre és QR-kód-disztiópiára
az egészségügy és a globális egészségügy számára.
Tehát a végén ugyanaz a modell marad, egyáltalán nem változik.
Elvileg csak a marketingeszköz változik.
Hogyan lehet ezt valahogyan a lakosság számára elfogadhatóvá tenni.
Ez azt jelenti, hogy a különböző csoportok, bár nem "zöldek" egymással, mégis közös a céljuk.
Az az érzésem, hogy a lehető legtöbbet akarják elvenni a normális lakosságtól.
Legyen az kognitív, legyen az anyagi, hogy megtartsd magadnak.
Magánszemélyek, családok vagy nagyvállalatok?
Hogyan néznek ki ezek a hatalmi struktúrák?
Istenem, milyen hosszú lesz ez az előadás?
Hatalmas a hálózat, erre nem lehet pontosan válaszolni.
Tehát egyfelől természetesen vannak családi klánok, mint például a Bushok, akik elvileg már 100 éve bontogatják szárnyaikat az
amerikai politikában, összedobják a forrásokat, és elvileg egy olyan bűnözői klán, amely időről
időre hatalomra kerül, vagy már volt hatalmon.
Kennedyék sem sokkal jobbak.
A pénzüket ópium-, fegyver- és alkoholcsempészettel keresték, és ott nőttek fel.
Ez az egész USA keleti partvidéke, amely alapvetően a Kelet-Indiai Társaság és az ópiumkereskedelem utódaira épül.
A mainstream médiában könnyen olvasható, hogy a Harvardot, a Princeton-t és az összes ilyen
egyetemet alapvetően volt olajbárók alapították.
És Kennedyék nem szállnak ki belőle.
Egyrészt biztosan vannak ezek a családi klánok.
Másrészt vannak ezek a hálózatok, mint például a Bilderberg-konferencia.
Persze érdekes, hogy az egyik oldalon ott van Soros György, Peter Thiel vagy Eric Schmidt, akik elvileg
nagyon nyilvánosan ellentétes ideológiákat képviselnek.
Az egyik baloldali demokrata - Eric Schmidt, a volt Google-főnök esetében -, a másik pedig
jobboldali liberális-konzervatív, egy Peter Thiel.
Tehát a nyilvánosság és a média előtt szöges ellentétben állnak egymással, de aztán találkoznak a Bilderberg-konferencián,
ahol mindketten tagjai az irányítóbizottságnak.
Ami azt jelenti, hogy ott valami másról folyik a vita, mint amit a médiában látunk, ahol a legtöbb dolog valószínűleg csak
a látszat kedvéért történik, vagy az emberek nyilvánosan próbálják biztosítani a szavazók arányát vagy a hatalmat.
- Miközben a háttérben továbbra is a digitalizáció és a transzhumanizmus folyik, és
az emberek nagyon jól kijönnek egymással.
Tehát az emberek általában a magánéletükben is barátok.
Ezt mindig láthatjuk a Bundestagban, amikor azt mondják, hogy vitatkozunk a talk-showban - valahogy a
Zöldek a CDU-val, a Baloldallal és az AfD-vel szemben.
A végén pedig ott állnak valahol egy panelben, nevetgélnek és szórakoznak együtt.
Ez alapvetően egy klub.
Amit pedig a nyilvánosság előtt bemutatnak nekünk, az általában olyan, mint egy szappanopera.
Igen. Nagyon erős vagy az ilyen dolgok nyilvánosságra hozatalában.
Hogyan veszed rá az embereket, hogy meghallgassanak téged?
Nos, először is, nem akarom, hogy bárki is meghallgasson.
Azt szeretném, ha az emberek hallgatnának önmagukra, az intuíciójukra, a belső hangjukra és a saját lelkiismeretükre.
Mert ahogy korábban már mondtam, nincs jog az uralkodásra.
Senkinek sem kell diktálnia semmit sem neked vagy nekem.
Az egyetlen dolog, aminek az életben irányítania kellene minket, az a valóságról alkotott személyes felfogásunk.
És ezt mindenkinek nagyon szubjektíven kell eldöntenie.
Más szóval, alapvetően azt teszem, hogy összegyűjtöm az információkat, majd hozzáférhetővé teszem őket - és mindenekelőtt
az összes forrással együtt, amelyet a következtetéseim levonásához felhasználtam -, hogy Ön mint olvasó megérthesse azokat, és
aztán eldönthesse, hogy Ön is ugyanerre a következtetésre jut-e.
Általában nagyon logikusnak találom őket, és nem értem, hogy lehet mással előállni.
De mindenki szabadon dönthet.
Egyáltalán nem akarom, hogy az emberek higgyenek nekem.
A legrosszabb dolog, amit tehetünk, hogy egyszerűen átvesszük és adaptáljuk a véleményeket, és bárkinek hiszünk.
Csak magadra kell hallgatnod.
És szerintem az is fontos, hogy a megfelelő kifejezéseket használjuk.
Tehát ha én magamat esküszegőnek, összeesküvés-elméletesnek vagy valami ilyesminek nevezem, akkor
természetesen szívességet teszek az embereknek.
Ezeket a kifejezéseket nem találja meg a szövegeimben.
Mert mindig nem összeesküvésekről van szó, hanem szervezett bűnözésről.
És ott van alapvetően a nagyon egyszerű mondat: Kövesd a pénzt.
Tehát követi a pénzt, amit minden nyomozó, minden felügyelő, aki meg akar oldani egy bűntényt, megtenne.
Én is ezt teszem.
És bármelyik cikkemet bíróság elé viheti, és jó eséllyel nyerhet, mert elvileg minden bizonyított.
És nem valami YouTube-videóval, amit XY úr készített, aki egyszer hallotta valakitől, hogy ez lehet a helyzet,
hanem általában az UNESCO, a CIA stb. eredeti dokumentumaival.
Aztán elolvashatod magadnak, hogy ezek az emberek valójában mit tesznek és írnak, mit jelentenek be, mit vallanak be és ismernek
el utólag - ami gyakran csak évtizedekkel később történik.
Tehát a megfelelő kifejezéseket is használnia kell.
Ezért használok olyan kifejezéseket, mint a megfigyelés-gazdaságtan .
Elvileg ez nem csak teljes munkaidős felügyelet, hanem teljes munkaidős felügyelettel való pénzkeresés.
Végül is, a nagy technológiai vállalatok, amelyek korunk aranyát - az adatokat - bányásszák,
természetesen hatalmas összegeket keresnek belőle.
Ezeket az adatokat azonban a kormánynak vagy a titkosszolgálatoknak is továbbítják.
Ez pedig természetesen hozzáférést biztosít számukra az egyes eretnekekhez, a nem hívő kritikusokhoz, akik
valamilyen módon delegitimálják magukat az állammal szemben.
Más szóval, ez egy nagyon egészségtelen hálózat.
Benito Mussolini pedig annak idején a fasizmus tökéletes formájaként jellemezte: "Korporatizmus.
Amikor az állam és a vállalatok egészségtelen hatalmi struktúrává olvadnak össze." És pontosan ez az, ami most van.
Ezért olyan hatalmas, zavaros és nehezen körülhatárolható ez a hatalmi struktúra, mert
elvileg a politika már régen nem dönt semmiről.
Elvileg a nemzetek feletti szervezetek, az ügynökeik, az agytrösztjeik és az ENSZ-hez hasonló szervezetek, amelyek aztán
egy Agenda 2030-at és fenntarthatósági célokat állítanak elénk, amelyeket egyikünk sem szavazott meg, de
amelyeket aztán az adott nemzeti kormány végrehajt és érvényesít, már régóta hoznak döntéseket.
Ez elvileg ellentétes az emberek akaratával, akik nem szavaztak rá, és nincs beleszólásuk a kérdésbe.
Tehát számomra a politika csak egy nemzetek feletti struktúra végrehajtó ága, amelyet nem
világkormánynak, hanem globális kormányzásnak hívnak.
És ez egy bizonyos ponton minden bizonnyal egy egyre erősebb globális kormányzási struktúrához fog vezetni.
Legkésőbb akkor, amikor valamikor fenntarthatósági adót kell fizetnünk az ENSZ-nek, amiről már volt szó.
De a nemzeti kormányok természetesen továbbra is létezni fognak.
Mert ezt látod.
Ez az, ahol szimulálhatom a demokráciát és a szavazást, és mégis azt az érzést adhatom a
választóknak, hogy részt vesznek, de végül is ez nem igaz.
Tehát ez azt jelenti, hogy a rettegett egy-világ kormány, amely majd valahol Genfben vagy New Yorkban fog
ülni, valószínűleg nem is fog létezni, hanem ezek az alosztályok, amelyek már most is megvannak?
Pontosan, ez sem eladó.
Tehát ha én továbbra is a demokrácia modelljét akarom bemutatni a médiában, és azt mondom, hogy ez minden idők legjobb
demokráciája, akkor természetesen nem mondhatom azt, hogy most itt van egy világkormány, hogy van valahogy
nyolc idős úr, akik összeülnek a hátsó szobában, és aztán döntenek az egész világ nevében.
Természetesen ez nem lehetséges. Az emberek természetesen ezt is tudják.
Ezért természetesen továbbra is lesznek nemzeti kormányok, de mindig lesznek új eszközök, amelyek
nemzetek feletti szuverenitást követelnek és biztosítanak.
Mint ez a WHO-szerződés, amely természetesen biztosítja, hogy az egészségügyi ágazatban már nem a nemzeti
kormányok, hanem egy nemzetek feletti konstrukció diktálja, hogy mi történik az egyes országokban.
Igen.
Mit gondolsz, miért tűrik ezt az emberek?
Egyre több ember ismeri fel, hogy elégedetlen a kormányaival, és talán még egy új kezdetet is
üdvözölne, sőt, akár egy világkormányba is beleegyezne.
Igen, meglepően sokan vannak, akik szerint ez nem is olyan rossz.
De ezek általában azok az emberek, akik nem nézik meg közelebbről.
Mindenki, aki demokratának tartja magát - különösen most Svájcban, alulról jövő
demokrataként -, befolyást akar gyakorolni a közösségében.
Ez azt jelenti, hogy bele akar szólni, bele akar szólni, elő akarja terjeszteni az érveit - pro és
kontra -, és aztán valahogy konszenzusra akar jutni.
Valójában ez a demokrácia.
Ez egy folyamat, gyakran egy konfliktus, egy vita, egy diskurzus, amelyet valahol meg kell oldani.
És természetesen ez nem történik meg.
Úgy gondolom, hogy sok embernek nincs igazán áttekintése, mert egyszerűen nincs rá ideje a normál munkaidőben.
Kinek van ideje arra, hogy esténként négy, hat vagy nyolc órát töltsön valaminek a
kutatásával, ha az nem jól van bemutatva egy könyvben?
Amikor az utcán beszélgetsz az emberekkel, az az érzésed, hogy mindenki valahogy veled tart, hogy
látens elégedetlenek, de nem igazán tesznek semmit.
A média szerint a magunkfajta szabadúszó újságírók a lakosság legfeljebb 20 százalékát teszik ki.
Valóban így van ez?
Nem, én nem így látom.
Mindig szívesen hozom fel a svájci népszavazások példáját - akkoriban a koronavírus és a Covid-törvény témájában.
Ott volt az első népszavazás, amely kezdetben még el is utasította a törvényt.
Megnéztem ezeket az előrejelzéseket - vagy az előrejelzéseket -, és valamikor, azt hiszem, az eredmény az
volt: 47 százalék elutasította ezt a törvényt, ami azt jelentette, hogy végül is elfogadták.
De a lakosság 47 százaléka már az első népszavazáson is e rendszer - e megfigyelési, nyomon követési és végső
soron ellenőrzési rendszer - bevezetése ellen szavazott.
És úgy vélem, hogy a média által a kritikus buborékról alkotott kép nagy része teljesen eltúlzott.
Mert természetesen azt az érzést kell adni az embereknek, hogy ők valahogy a lakosság furcsa, őrült,
kritikus része, és hogy ők az abszolút kisebbség, igen.
Akkor erőtlennek érzed magad.
Ez persze a tehetetlenség és a tehetetlenség érzését kelti, és biztosítja, hogy az emberek továbbra is
apátiában ülnek otthon a kanapén, és természetesen bosszankodnak, hogy nem tehetnek semmit.
De én ezt egészen másképp látom, mert ahogy mondtam, amikor az ember a városban, az analóg térben jár, és beszélget az
emberekkel, elég ritka, hogy találkozzon valakivel, aki tényleg úgy gondolja, hogy minden jó, aki tényleg lelkesedik a
német kormányért, az amerikai kormányért, legyen az Trump vagy az előtte lévő, legyen az a svájci kormány.
Aligha fogsz találkozni bárkivel a nyilvánosság előtt, a kocsmában, a vonaton, aki teljesen lelkes.
Megfigyelésem szerint azok az emberek, akikkel találkozol, akik valóban pozitívan beszélnek róla, kisebbségben vannak.
Ez 20, 18, 25, 15 százalék, attól függően, hogy hova megyünk, talán még 30 százalék is lehet.
De úgy vélem, hogy ez a kisebbség.
És úgy vélem, hogy a lakosság 60-70 százaléka rájött, hogy becsapják, hogy ez csak
látszat, és hogy ez az elégedetlenség nagyon nagy.
Úgy vélem, hogy ezek közül - nevezzük 60%-nak vagy 70%-nak - a tömb nagy része még nem elég
magabiztos ahhoz, hogy ezt nyilvánosan kifejezze.
Mert persze ott van a félelem, hogy a munkaadója rájön, hogy hátrányt szenved a munkahelyén, hogy esetleg nem csatlakozhat
többé a tenisz- vagy lövészklubhoz társasági szinten, hogy a barátai úgy tekintenek Önre,
mint a leprásra, aki furcsa elméleteket vall.
De azt hiszem, hogy ha nyíltan beszélünk róla - és ez az én tapasztalatom -, akkor
hamar rájövünk, hogy sokan nagyon kritikusak.
Az a fontos, hogy ne az uralkodó kaszt, a propaganda apparátus által javasolt kifejezéseket használjuk.
Tehát ne beszéljen az éghajlatváltozásról, ha valaki az éghajlatváltozásról
beszél önnek, beszéljen a környezetvédelemről.
Amikor valaki a tőkefelhalmozásról és az olyan gonosz milliárdosokról beszél, mint Elon Musk, beszéljen az olyan gonosz
milliárdosokról, mint Soros és Gates, akik végül is bűnözői módon szervezkednek és együttműködnek olyan dolgok
bevezetése érdekében, amelyekre egyikünk sem szavazott.
És próbálja meg a dolgokat olyan kifejezésekkel leírni, amelyek megfelelőbbek.
Nem összeesküvés-elméletekről van szó, hanem szervezett bűnözésről és oknyomozó újságírásról, kriminológiáról.
A felügyeleti állam nem feltétlenül a felügyeleti államról, hanem a felügyeleti gazdaságról szól, mivel ez egy
nagyon szoros kölcsönhatás a vállalatok, az államapparátus és a titkosszolgálatok között.
Ha tehát a megfelelő szókinccsel próbálsz közeledni az emberekhez, akkor a másik féllel is -
idézőjelben - nagyon konstruktívan tudsz beszélgetni.
Ezt magam is újra és újra megtapasztalom, amikor olyan emberekkel beszélgetek, akiket teljesen "woke"-nak vagy "a teljesen
ellenkező partról" származnak, akik remekül el tudnak velem beszélgetni erről, mert én is a környezetvédelem mellett
vagyok, és senki sem szereti a mikroműanyagokat az ételében.
Nem támogatom az olyan szupermilliárdosokat sem, mint Musk, Soros vagy Gates, akik olyan nagy befolyást tudnak vásárolni a
pénzükkel, hogy Amerikában és Afrikában embereket ölnek meg drogokkal olyan kampányok
révén, amelyek alapvetően csak ártalmasak.
A sterilizációtól a halálesetekig, minden, ami a múltban történt.
Tehát ha egyszerűen megpróbáljuk összeszedni az embereket - és szerintem mindenkinek magába kell néznie -, mert
természetesen sokan még mindig nagyon csalódottak a koronavírusválság miatt, a szomszédaikban, a munkáltatójukban.
De ha egy kicsit jobban tájékozott vagy, és egy kicsit több rálátásod van, mint a többieknek, és átlátod ezeket a
dolgokat, akkor az is a te felelősséged, hogy egy kicsit engedj, és legyél az értelmesebb, és mégis közeledj az emberekhez.
Mivel egy faj vagyunk, valahogyan meg kell osztoznunk ezen az élőhelyen.
És ha továbbra is megosztottak leszünk Korona-pártiak és -ellenesek, bevándorláspártiak és -ellenesek, Trump-pártiak és
-ellenesek, valamint a Merz és a BlackRock Németországban. Minél több ilyen megosztó narratívát visznek be a
lakosságba, annál többet kell foglalkoznunk önmagunkkal és a horizontális konfliktusokkal.
Miközben a probléma - ahogyan azt 2008-ban az Occupy Wall Street mozgalomban láthattuk - a probléma a csúcson van.
És az utolsó alkalom, amikor az emberek együtt néztek fel, bal- és jobboldaliak, az Occupy Wall Street volt.
Nagy lendületet vett az egész spektrum, ahol az emberek felismerték, hogy a központi bankok voltak az okok: A
központi bankok, a nagybankok azok, akiket meg kell mentenünk a pénzünkkel, az adóinkkal, milliárdok erejéig.
És nem volt ez a horizontális konfliktus.
Aztán ezután, különösen Amerikában, ismét ott volt a Tea Party mozgalom, és az, ami a progresszív "felébredt" .
És megint az emberek vízszintes konfliktusban vannak, és egymás fejét verik, ahelyett, hogy ténylegesen a
problémával foglalkoznának, ami általában a felfelé nézés.
Igen.
És mennyire vagyunk most kiszolgáltatva ennek a folyamatnak, vagy meg tudjuk védeni magunkat, fel tudjuk
fegyverkezni az ellen, amit valami tenni akar velünk?
Ezzel egyetértünk, és ezért megadjuk neki a hatalmat.
Másrészt, ha magunkhoz vesszük a hatalmat, akkor elveszítjük tőlük - úgymond ezeket a lehetőségeket.
Minél többen teszik ezt, annál nagyobb és kiterjedtebb lesz ez a folyamat.
Mit tanácsolsz az embereknek?
Tehát először is, természetesen, meg kell érteni, hogy minél több a propaganda, minél több kétes, skizofrén narratívát
dobnak be a szobába, annál több felháborodás-kezelés történik.
Tehát ma az A-téma van, fel kell háborodni rajta.
A következő nap a B-téma, tehát fel kell háborodni.
Minél több ilyen történik, annál inkább annak a jele, hogy bizonyos pánik van odafent az
elefántcsonttoronyban, mert természetesen a politikába és az államba vetett bizalom évtizedek óta csökken.
A közszolgálati műsorszolgáltatásba vetett bizalom csökken.
A választási részvétel csökken és csökken.
Más szóval, egyre több ember egyértelműen rájön, hogy mi kormányozza őket, és hogy ennek nem sok
köze van a demokráciához, csalódottak és elfordulnak.
És persze a legtöbb ember ezt egyfajta agóniával - más szóval csalódottsággal - teszi, úgyhogy egyszerűen nem
akar többé foglalkozni vele, hanem inkább a magánéletére, a befolyásolható dolgokra koncentrál.
És ez valóban így van.
Ha nem az újságírással foglalkoznék, gyakran nem nézném ezeket az anyagokat, mert gyakran előfordul, hogy a groteszk
történetmesélés egyszerűen sérti az ember saját intelligenciáját.
De valójában azt kell tanácsolni az embereknek, hogy ismerjék fel ezt: Mi még mindig többen vagyunk!
Tehát ha vesszük a kormányzat feltételeit a rendőrséggel vagy a közszolgálattal, és összehasonlítjuk őket az országban élő
emberek számával, mint népességgel, akkor hatalmas eltérés van az apparátus - államapparátus, rendszer, nevezzük bárhogyan -
és a lakosság között, amely valójában a hatalom birtokában van.
Tulajdonképpen ez a demokrácia lényege is, hogy a szuverén dönt.
Ez az érzés különösen hangsúlyos Svájcban.
És nagyon gyorsan az az érzése támad az embernek, hogy a szövetségi kormány valahogyan diktál, ha nem kérdezik meg.
Most itt vannak ezek az uniós keretmegállapodások, ami azt jelenti: "Megpróbálják valahogy megkerülni a
népszavazást, és nem kell az Államok Tanácsa elé kerülnie."
Megpróbálsz valahogy kibújni belőle.
Az embereknek pedig egyszerűen aktívan részt kell venniük.
A demokrácia egy folyamat. Ha már ez a "legjobb modell" - és valószínűleg ez az egyik legjobb modell, amit ismerünk, amivel
rendelkezünk, és van bizonyos mennyiségű gyakorlati tapasztalatunk is -, ha be akarunk kapcsolódni, és
aktívan el akarjuk juttatni valamilyen pozitív eredményre, akkor be kell kapcsolódnunk, és ezt helyben kell tennünk.
Mert Churból nem lehet befolyásolni a berni Szövetségi Tanácsot.
Amit azonban tehet, hogy ráveszi az önkormányzati vezetést, hogy figyeljen, adjon inputot és határozza meg a hangnemet.
És ha elég önkormányzat teszi ezt, és elég önkormányzati vezető tesz lépéseket a kantonban, majd a kanton lépéseket
tesz Bernben, akkor megvan a hatalmuk, hogy változtassanak.
Corona minden bizonnyal egészen másképp alakult volna, ha nem lett volna ennyi szabad média és ennyi ellenzék.
Tehát legyetek aktívak, keljetek fel a kanapéról, és ne úgy fogyasszátok a válságot, mintha játékfilm lenne.
Ez mindannyiunk élete, és mi alakíthatjuk, mert a jövő nem előre meghatározott , még most is megváltoztathatjuk.
Igen, köszönjük szépen az értékelését, és hogy megosztotta velünk a tudását.
Szeretne még valamit mondani a közönségnek a végén?
Igen, ez majdnem egy zárómondat volt, de rá kell jönnöd, hogy te magad vagy az erő, a
változás, a pozitív jövő, és hogy az élet gyönyörű.
Az élet szép, és minden más, amiről az emberek megpróbálnak meggyőzni minket - legyen az félelem, legyen az
a háborúktól való félelem, a digitalizációtól való félelem stb. - mindez az uralkodás eszköze.
Az élet gyönyörű.
Motivált, boldog, kiteljesedett életet kell élni a családdal, a helyi környezettel, és semmi esetre sem szabad hagyni, hogy a
félelem vagy a gyötrelem magatartásába taszítsanak, amibe a média - a propaganda-apparátus - bele akar
taszítani minket, mert akkor végül már elérték a céljukat.
A jövő tehát nem azért van, hogy megjósoljuk, hanem hogy alakítsuk - ahogy Antoine de Saint-Exupéry mondta egyszer.
És úgy gondolom, hogy ezt úgy kell megtenned, hogy aktív vagy és boldog életet élsz, mert a boldog élet az igazi forradalom.
Köszönöm szépen ezt az interjút. Minden jót önnek, Regenauer úr.
Köszönöm a meghívást.