Da skjønner man at de alle forfølger den samme agendaen.
Men det betyr ikke at det ikke kan føre til krig.
Dessverre er krig den beste forretningen for den herskende kasten.
Det som presenteres for oss i offentligheten, er som regel en såpeopera.
Hvis jeg vil fortsette å presentere demokratimodellen i mediene og si at det er det beste demokratiet gjennom tidene, så kan jeg
selvfølgelig ikke gå ut og si at vi nå har en verdensregjering her, som på en eller annen måte er åtte eldre
herrer som møtes på bakrommet og så bestemmer for hele verden.
Det er selvsagt ikke mulig.
Så vær aktiv, kom deg opp av sofaen og ikke konsumér krisen som om den var en spillefilm.
Det er livet til oss alle, og vi kan forme det, for fremtiden er ikke bestemt , vi kan fortsatt endre den nå.
I dag reiste jeg til Sveits for å snakke med en spesiell mann.
Han er en person som kjenner både detaljene og helheten, og som er i stand til å knytte
de ulike aspektene sammen til en rød tråd.
Han er født i 1978 og er musiker, forfatter av flere bøker, driftsleder, radioprogramleder, gründer og ledelseskonsulent.
Han har bodd og arbeidet i 20 forskjellige land, snakker fem språk og har dermed fått et omfattende bilde av verden.
Han er ikke en som bare gjengir andres meninger eller bruker fortellinger, men går selv til bunns i tingene.
Velkommen til Studio Chur i dag, Tom-Oliver Regenauer.
Tusen takk for invitasjonen. Ja, med glede.
I dag snakker vi om "Maktstrukturer" eller "Hvem styrer verden?".
Mitt første spørsmål - la oss begynne med verdenssituasjonen - det er krig i verden igjen, i Ukraina, på
Gazastripen, i Jemen, og det bygges opp våpen overalt.
Nå har EU nok en gang besluttet å bruke 150 milliarder på å bygge opp produksjonskapasitet for våpen og logistikk.
Samtidig er det disse spenningene mellom stormaktene USA, Russland og Kina - de øker enormt.
Men også i Europa, Midtøsten, India, Pakistan, Iran - det skjer mye overalt.
Og samtidig er vi på vei mot maskinalderens høydepunkt.
Alt som kan digitaliseres, blir digitalisert - fra valuta og sentrale digitale valutaer til kunstig intelligens,
som til syvende og sist vil gjennomsyre alt og alle.
Vi har hørt om hjerneimplantater som gjør mennesker til en slags kyborger - en menneske-maskin eller et
maskin-menneske, om det i det hele tatt fortsatt er et menneske.
Og mitt første spørsmål er til deg: Er denne utviklingen tilfeldig og uavhengig av hverandre,
eller ligger det en slags agenda eller plan bak?
Det kommer alltid an på hvilket perspektiv man ser det fra.
Så jeg kaller det alltid - eller folk liker å kalle det - polykrisen .
På den ene siden har vi altså det teknologiske aspektet, som går i retning av transhumanisme eller som
i prinsippet er et resultat av teknokratibevegelsen.
Det startet i 1917 på den amerikanske østkysten med teknokratibevegelsen , som deretter - hvis man følger den i detalj
- utviklet seg til digitaliseringsindustrien, plattformøkonomien eller observasjonsøkonomien - alt etter hva jeg kaller det.
Det er i hvert fall det teknologiske aspektet.
På den andre siden har vi selvfølgelig det militære aspektet, det militærindustrielle komplekset, som det heter.
Krigen forsvant aldri. Så det er ikke det at det er krig igjen nå. Det har alltid vært krig.
Jeg tror - hvis jeg husker riktig - at USA ikke har vært i krig på 17 eller 14 år siden landet ble grunnlagt.
Det taler sitt tydelige språk.
Derfor har vi faktisk en situasjon med 5G-krigføring, dvs. femtegenerasjons krigføring.
Og det er ikke bare kinetisk krig , det er også kognitiv krig , som det også snakkes om gang på gang.
NATO har et eget nettsted som heter NATO Innovation Hub.
Alt handler om kognitiv krigføring.
Og det bringer oss raskt tilbake til teknologiaspektet, for vi er alle kjent med det jeg alltid kaller "smombier"
- smarttelefoner og zombier - når de går rundt på gata. -
De fleste bruker mye tid på smarttelefonen sin, selv når de lufter hunden eller går tur med barnet.
Og det er bare invasiv teknologi.
Og dette har naturligvis en effekt på hjernen vår, på den fysiske kroppen vår og også på våre mentale tilstander.
Det er derfor vi har en såkalt isolasjonsepidemi.
Så folk blir stadig mer ensomme og fokuserer på denne fargerike, digitale verdenen, som jeg da kaller
"Truman Show", akkurat som en bok heter - det er den siste.
Så det er faktisk vanskelig å svare på dette spørsmålet i et nøtteskall.
Fordi det er en så bred agenda for denne 5G-krigføringen, som - på den ene siden - helt klart beveger seg mot
kinetisk krigføring og derfor også forstyrrelser i det globale økonomiske og monetære systemet.
Og på den andre siden har vi den svært sterke komponenten kognitiv krigføring, der det jobbes på alle fronter.
Fra NATOs side, fra de store teknologiselskapenes side og så også, for eksempel, i den videre formen av
dette, den transhumanistiske agendaen, hvor vi da raskt kommer til Neuralink eller lignende.
Hvor da Elon Musks selskap ønsker å skape hjerneimplantater og forbindelsen med AI, skyen.
Dette er den bio-digitale konvergensen, det vil si sammensmeltingen av menneske og maskin, i bred forstand.
Og så er spørsmålet selvfølgelig: I hvilken grad er du fortsatt et menneske?
Så det er et veldig komplekst spørsmål, og jeg holder gjerne en to timer lang forelesning om det.
Så det er vanskelig å gi et kortfattet svar.
For å bryte det ned, er realiteten imidlertid at vi befinner oss i en polykrise og sannsynligvis står overfor
omveltninger av et omfang vi aldri har sett maken til.
Spørsmålet er hvor raskt de vil komme, og i hvilken form de vil virke forstyrrende.
Så denne digitaliseringen - eller det teknokratisk-transhumanistiske - vil helt
sikkert være en gradvis prosess, en gradvis endring som det også vil ta generasjoner å få fotfeste for.
Det andre kan skje mye raskere - kinetisk krig - i prinsippet mangler den avgjørende ilden på rett sted, og så kan det utløse
en storbrann - enten det er i Midtøsten eller om scenariet er Taiwan, Kina, USA eller om det er Russland,
NATO, Ukraina, så vi går absolutt mot omveltende tider og "ubehagelig" nok også krigslignende tider.
La oss komme tilbake til det nasjonale nivået.
Det er disse motstridende nasjonene: USA, Russland, Kina.
Har de alle en annen agenda, eller er det i bunn og grunn det samme?
Fra et overordnet perspektiv kaller jeg alltid dette for politikkens eller geopolitikkens 2D- og 3D- eller 4D-nivå.
På 2D-nivå ser vi faktiske konflikter - nå mellom Ukraina og Russland - der mennesker dør, altfor mange
mennesker, i en kinetisk krig som faktisk utkjempes.
På nivået over, på 3D-nivå så å si, finnes det institusjoner som FN eller Bank for International Settlements i Basel.
Og hvis du ser på historien om for eksempel første eller andre verdenskrig, er det i disse
institusjonene og organisasjonene forhandlingene finner sted.
Så der det ikke er krig, der de relevante beslutningstakerne møtes, og så får vi se hva de gjør.
Med andre ord, fra perspektivet til den normale arbeidende, krigførende delen av befolkningen ser det
naturligvis slik ut, og det er også slik at det er en kinetisk konflikt, at det er fare for krig.
Kina, USA, krigen som raser i Ukraina.
På den annen side må det anerkjennes at disse 193 FN-medlemslandene alle har forpliktet seg til 2030-agendaen,
og at de støtter og gjennomfører den i tråd med dette.
Dette ser vi tydelig i det faktum at USA nå innfører et "Immigration OS", dvs. et migrasjonsoperativsystem, med Palantir,
som i prinsippet samler en enestående mengde data, driver stordatasammenslåing og dermed får den
gjennomsiktige borgeren til å se nesten vakker ut.
Det er mye verre enn som så.
Så alt - fra treningsarmbånd til smarttelefoner - alt som på en eller annen måte er tilgjengelig når det gjelder data, vil bli
"samlet" og deretter i prinsippet rullet ut via migrasjonstemaet på en slik måte at problemet med migrasjon blir bekjempet.
Det samme skjer selvfølgelig nå i Tyskland på en lignende måte, i og med at vi nå får
digital ID og digital lommebok der i Tyskland.
Deretter trenger vi passende betalingskort for migrantene.
Alt dette vil da bli overvåket fullt ut, og Russland vil gjøre akkurat det samme.
For to dager siden kom det meldinger om at temaet migrasjon nå også debatteres heftig i Russland, at digital
ID også innføres der, og at digitale penger i form av digitale rubler også vil bli innført der.
Så agendaen går i bunn og grunn ut på - hvis du ser på de 17 bærekraftsmålene og deretter delmålene.
Særlig punkt 16 er veldig interessant, fordi det handler om institusjoner og så videre.
Da skjønner man at de alle forfølger den samme agendaen.
Men det betyr ikke at det ikke kan føre til krig.
Dessverre er krig den beste forretningen for den herskende kasten.
På den ene siden innen opprustning, der konsernene, akkurat som det farmakologiske-digitale-finansielle
komplekset, kan berike seg på forhånd ved å drive opprustning, ReArm Europe osv. med von der Leyen.
Det dreier seg om milliarder, hundrevis av milliarder, som strømmer inn i disse selskapene og inn i en
oppblåst børsinfrastruktur og stigende aksjekurser.
På den annen side er krig i seg selv selvsagt en god forretning for menneskene på det tredje nivået over.
For det første kan de introdusere ting som aldri ville vært mulig i en normal fredstid.
I krig og kjærlighet er alt tillatt, og dessverre er det slik det er.
I krig kan de realisere ting som ellers aldri ville vært mulig, se Bretton Woods-finanssystemet etter andre verdenskrig.
Eller rettere sagt, det var bare to dager før den offisielle slutten på andre verdenskrig, da det nye
finansielle verdenssystemet allerede var under forhandling.
- Dette viser også at dette åpenbart var prioritert.
Ikke at krigen tar slutt og at folk dør, men at dette systemet blir implementert ; Bretton Woods og dermed dagens
verdensfinanssystem og derfor - man må se dette på et høyere nivå - også Bank for International Settlements (BIS).
Mens krigen pågår, møtes delegatene og representantene fra disse landene i en svært harmonisk atmosfære og har sine
styremøter, der helt andre ting besluttes og planlegges:
Hva gjør dere med og etter krigen, og hvem tjener mest?
Jeg kan henvise til artikkelen min, som kalles BRICS-bløffen .
Dette handler om konglomeratet på finansnivå, det vil si de asiatiske bankene, Bank for International
Settlements, Det internasjonale pengefondet og Verdensbanken, og hvordan de henger sammen.
Og det er et fint sitat der fra den tidligere sjefen for den kinesiske sentralbanken, som sa:
"Vi er ikke en konkurrent til det vestlige finanssystemet, vi er et supplement."
Og når folk alltid sier: "Ja, men det finnes et alternativt system, det alternative SWIFT-systemet til
kineserne", som er så alternativt at det rett og slett heter noe annet og kjører på SWIFT-nettverket.
Teknisk sett er det rett og slett SWIFT-nettverket med et annet navn.
Det finnes ikke noe alternativ.
De samarbeider svært harmonisk på dette nivået og sørger for å finansiere kriger på begge sider, akkurat som de pleide å gjøre.
At de finansierer forstyrrelser på begge sider og organiserer og strukturerer dem på en
slik måte at det kommer alle involverte til gode.
Ja. Så er disse - du har nå snakket om ulike disruptive hendelser - hører de sammen, eller er det ting som - som
jeg allerede har spurt om - er parallelle og bare tilfeldigvis har noe med hverandre å gjøre?
Eller kan du se en rød tråd i alt dette?
Så du kan tydelig kjenne igjen den røde tråden, og det er i bunn og grunn avhengig av hvor langt tilbake du går.
Hvis vi går tilbake til slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet, er eugenikk et av de mest sentrale temaene.
Eugenikk var en oppfinnelse av britene.
I prinsippet var dette raseteori, foredling av menneskearten og optimalisering av menneskearten.
Det var også det som smittet over fra Storbritannia til Amerika.
Det fantes også en rasehygienisk bevegelse og et rasehygienisk råd.
Dette var altså offisielle statlige institusjoner som var opptatt av å optimalisere arten.
Og fra den kasten som var med på å styre og favorisere denne - denne rasehygieniske modellen - var målet selvfølgelig å få en
relativt kjedelig, lite krevende, lydig arbeiderklasse og en herskende kaste som ville gjøre bruk av denne disponible massen.
Så en avgjørende faktor er helt klart eugenikken, som vi i dag møter som bioetikk, som bio-digital konvergens.
Og begrepet transhumanisme ble skapt av Julian Huxley, lederen for det britiske Eugenics Society.
Han var to ganger direktør for British Eugenics Society og senere den første generaldirektøren for UNESCO.
Begrepet eugenikk forekommer svært ofte i UNESCOs grunnleggelsesdokument, og dette er jo i grunnen en rød
tråd som har gått gjennom hele historien i over 100 år.
Og da folk etter Adolf Hitler og NSDAP-regimet og nazitiden i verden innså at det var bedre å ikke snakke om rasehygiene lenger
- for det var jo det Adolf Hitler gikk inn for i sin raseteoretiske variant - så sa de at vi kaller det
- Julian Huxley sa - vi kaller det transhumanisme.
Det høres mye mer progressivt ut, mindre mistenkelig som raselære, men i prinsippet er det
disse agendaene vi møter i dag i en ny forkledning.
Til syvende og sist er de alle basert på rasehygiene.
Og den andre komponenten er teknokrati .
Det var dette som vokste frem i New York i 1917 og deretter ble til Technocracy Inc. på 1930-tallet.
Og dette er de to dominerende, underliggende - jeg sier ikke planer, de er konsepter - de er til syvende og
sist konsepter som brukes om og om igjen gjennom generasjoner og pakkes inn på forskjellige måter.
Men til syvende og sist er det disse faktorene som er avgjørende i kinetisk krigføring, i kognitiv krigføring, i
endring og omveltning på et samfunnsmessig, sosialt og psykologisk nivå, og det er de som bestemmer tiden.
Så hvis du vil bryte det ned, er det eugenikk og teknokrati.
Dette er jo nå to bevegelser som til syvende og sist er rettet mot mennesker.
Folk snakker om å forbedre mennesker, nettopp gjennom hjerneimplantater, fordi de
blir forvandlet til denne "dumme massen".
Man kan se at folk bevisst utsettes for ting som ikke er bra for dem - som smarttelefonen, som gjør dem til "smombier" - for å
tilby dem en løsning som til syvende og sist går mot folk igjen.
Hva slags mennesker er det som driver dette fremover?
Vanskelig, ja. Man kan ikke se inn i hodene på de menneskene det gjelder og bare spekulere.
Men man kan lese mye ut av skriftene.
Og til syvende og sist har den fortsatt noe av denne - ja, folk liker å si det nå - nyfeudalismen eller nykolonialismen.
Og jeg sier alltid at dette faktisk er den samme kolonialismen og den samme føydalismen som alltid har eksistert,
det er bare verktøyene til denne kasten som har endret seg.
- Så det du kan gjøre i dag, selvfølgelig, når det gjelder propaganda, mediemanipulasjon,
som til syvende og sist er kognitiv krigføring.
Når alt kommer til alt, handler det som regel ikke om innholdet i budskapet, men rett og slett om mengden av informasjon.
De færreste er i stand til å prioritere hva de tar inn og filtrere nyheter, hva som er viktig og hva som er uviktig.
Så i prinsippet taler litteraturen til denne kasten, som skriver veldig åpent om hva den planlegger, gjentatte ganger til fordel
for et selvbilde av føydalisme, dvs. av å føle seg utvalgt.
Folk liker også å si "det blå blodet", adelen som tror de står over den vanlige befolkningen, mens jeg
alltid sier at det ikke finnes noen rett til å herske.
Ingen har, har aldri hatt, og kommer aldri til å få.
Alle er likeverdige, og disse menneskene ser det tydeligvis ikke slik.
Ja. Så snakker de alternative mediene veldig ofte om en ny verdensorden - i betydningen en autoritær,
sentralisert regjering - at visse klubber/klaner blir enige om ting på bakrommet, slik at verden kan dra nytte av dem.
Mainstreammediene stempler naturligvis dette som en konspirasjonsteori.
Spørsmålet er hva du mener om dette. Hva er riktig nå?
Ja, jeg mener, begrepet konspirasjonsteori går tilbake til et CIA-dokument, som jeg nettopp
har lenket til igjen i den aktuelle artikkelen.
Dette ble jo i sin tid lansert for å bringe kritikerne av John F. Kennedy-historien til taushet - det vil si at alle som tvilte på
den offisielle fortellingen og Warren-rapporten etc., ble uthengt som konspirasjonsteoretikere, slik at
man i prinsippet forsøkte å dempe avvikende stemmer.
Så det er selvfølgelig et framing-begrep , akkurat som begrepet koronafornekter eller noe sånt var det under koronakrisen.
Dette skal ikke tas på alvor.
Dessuten må man se det slik at konspirasjon er regelen og ikke unntaket.
Hvis jeg er ansatt i en bedrift og på en eller annen måte blir plaget av min nærmeste
leder, hva gjør jeg da med mine fem kolleger?
Jeg koordinerer og prøver på en eller annen måte å danne en enhet som enten kan gjøre noe
med det eller artikulere at du ikke er alene.
Man kan til og med kalle det en konspirasjon.
Men til syvende og sist er det et samarbeid.
Så samarbeid er det som gjør oss til mennesker.
Det er spontan orden.
Hvis vi ønsker å organisere noe i lokalsamfunnet, i vennekretsen vår, så har vi også en spontan bestilling
ved å ringe til dem som kan hjelpe oss, og så danner vi en liten gruppe for å gjøre noe.
Så disse menneskene gjør det samme.
Og det finnes selvfølgelig utallige sirkler.
Vi kjenner mange av dem nå.
Den mest kjente er World Economic Forum.
For meg er det mer som markedsavdelingen, den er også veldig offentlig.
Så er det Bilderberg-konferansene.
Så er det Bohemian Grove.
Det er Le Cercle.
Det finnes massevis av slike institusjoner, tenketanker, stiftelser, der folk møtes i små grupper for å forme en agenda -
som følger eugenikk og transhumanisme - i en bredere forstand.
Og det kaller jeg ganske enkelt samarbeid. Det er det mest normale i verden.
Problemet er selvfølgelig at vi som normalbefolkning fokuserer på andre ting.
Slik at vi fokuserer på det positive.
Hvis vi oppretter kooperativer, så vil vi ha et samvirkeforetak, så vil vi gjøre en forskjell i vennekretsen,
kanskje gjøre noe i lokalsamfunnet og i kommunestyret.
Det er positive aspekter.
Dette er et samarbeid til fordel for gruppen du er en del av.
Det er helt klart at disse kretsene, som møtes privat for å samarbeide, som regel motarbeider normalbefolkningen.
Fordi de presser gjennom en agenda som ingen av oss har stemt for, og som vi ofte ikke vet noe om hvis vi ikke
aktivt oppsøker den, undersøker den og engasjerer oss i den.
For meg har dette med andre ord ingenting med konspirasjon å gjøre.
Dette er i stor grad organisert kriminalitet.
For hvis jeg har et mandat som politiker og skal representere folkets vilje - hvis du ser det på den
måten - så må jeg selvfølgelig lytte til folkets vilje.
Men det finnes en velkjent Princeton-studie, som jeg alltid liker å nevne, fra 2017 - jeg tror det var 2015 -
som analyserte korrelasjonen mellom velgernes vilje og realpolitikken, og den er null.
På den tiden lød overskriften i en amerikansk publikasjon: "Amerika er ikke lenger et
demokrati, Europa bør vokte seg for det som kommer."
Så du kan kalle det en konspirasjonsteori, men det er bare folk som enten driver aktiv
propaganda og ønsker å diskreditere oss med det.
Eller så er det folk som ikke har satt seg inn i det og prøver å forstå, i en bredere forstand, hva samarbeid betyr når man tror
man tilhører en kaste som eier eller i det minste kontrollerer størstedelen av produksjonsmidlene, teknologien, industrien.
Så ja, jeg har en tendens til å le av begrepet.
Jeg tar ikke det på alvor.
Vel, faktum er at denne kasten heller ikke er "grønn" seg imellom, fordi makten frister dem til å ta mer og
mer for seg selv - alltid at det er jeg som er den ene.
Hvordan holder det i det hele tatt sammen?
Hvordan kan du forestille deg at det ser ut til å være en plan som de har fulgt i generasjoner, selv om de ikke er
i stand til å samarbeide - som nå, for eksempel på samfunnsnivå, der de ønsker å gjøre noe for landsbyen.
Hvordan kan du forestille deg det?
Hvordan fungerer et slikt samhold?
Innen ledelse sier man gjerne "management by policy".
Så du setter opp rekkverk, og i prinsippet er det noe sånt som transhumanisme eller eugenikk eller teknokrati.
Man beveger seg med andre ord i én retning på grunnlag av en fortelling, en ideologi, et konsept.
Selvsagt finnes det veikryss og hindringer innimellom.
Det finnes selvfølgelig også interne konflikter.
Dette ser man veldig godt i USA, der det finnes en konservativ blokk, som på den tiden
besto av George Bush og Dick Cheney og så videre.
Og hele denne klikken er den konservative maktblokken og en familieklan som har utøvd makt i
USA i over 100 år - Bush-familien i særdeleshet.
Og så er det selvfølgelig den mer demokratisk orienterte maktblokken - for eksempel Biden (nå i det yngre
tilfellet), George Soros og Bill Gates, disse er finansiørene av denne mer venstreorienterte boblen.
For tiden er det de konservative som sitter ved makten.
Da har vi gjerne finansfolk som Peter Thiel, som ser på seg selv som liberalkonservativ.
Det foregår selvfølgelig en intern maktkamp, for til syvende og sist handler det jo om hvem som sitter for
bordenden og hvem som har noe å si i den nye verdensordenen eller i det nåværende styresettet.
Så det er absolutt konflikter mellom dem.
Men det som er veldig konsekvent , er at man alltid handler ut fra en agenda.
Med andre ord at ting alltid beveger seg i retning av teknokrati.
Det ser man også i Tyskland nå.
I prinsippet spiller det ingen rolle hvem som sitter ved makten, heller ikke nå etter valget.
Det som forfølges videre, er den grønne økonomien med CO2-sporing og handel med utslippskvoter.
Ingenting av dette vil bli avskaffet eller endret.
- Tvert imot er det nå biometrisk overvåking på heltid med E-ID og digital borgerlommebok og lignende instrumenter.
Begrunnelse: Vi har nå denne migrasjonskrisen, vi må fremme intern sikkerhet og organisere oss bedre.
Så nå innfører vi biometri og e-ID for å forhindre valgsvindel osv., akkurat som i USA, mens den forrige regjeringen innførte
det samme systemet, den samme biometrien, den samme masseovervåkingen, på grunn av
en annen potensiell risiko, nemlig viruset.
Så da ble det sagt at vi snarest trenger biometrisk overvåking og 2G- eller 3G-sporing
og QR-kodedystopi for helse og global helse.
Så du ender opp med den samme modellen, den endres ikke i det hele tatt.
I prinsippet er det bare markedsføringsinstrumentet som endres.
Hvordan gjøre det spiselig for befolkningen.
Dette betyr at de ulike gruppene, selv om de ikke er "grønne" med hverandre, har et felles mål.
Jeg har en følelse av at de ønsker å ta så mye som mulig fra normalbefolkningen.
Det være seg kognitivt eller materielt, for å beholde det for deg selv.
Er det enkeltpersoner, familier eller store selskaper?
Hvordan ser disse maktstrukturene ut?
Herregud, hvor lang kommer denne forelesningen til å bli?
Det er et enormt nettverk, du kan ikke svare nøyaktig på det.
Så på den ene siden er det selvfølgelig familieklaner, som Bush-familien, som i prinsippet har spredt sine vinger i
amerikansk politikk i 100 år, samlet sammen ressurser og i prinsippet er en kriminell klan som kommer til
makten eller har vært ved makten fra tid til annen.
Kennedy-familien er ikke stort bedre.
De tjente penger på opium-, våpen- og alkoholsmugling og vokste opp der.
Det er hele USAs østkyst, i utgangspunktet basert på etterfølgerne til East India Company og opiumshandelen.
Det er lett å lese i mainstream-mediene at Harvard og Princeton og alle disse universitetene i
utgangspunktet ble grunnlagt av tidligere opiumsbaroner.
Og Kennedy-familien slipper ikke unna.
På den ene siden er det absolutt disse familieklanene.
På den annen side har vi disse nettverkene, som for eksempel Bilderberg-konferansen.
Det er selvfølgelig interessant at man på den ene siden har en George Soros eller en Peter Thiel eller en Eric Schmidt, som
i prinsippet representerer motstridende ideologier offentlig.
Den ene er venstreorientert demokratisk - i tilfellet Eric Schmidt, tidligere Google-sjef - og den andre
er høyreorientert liberalkonservativ, en Peter Thiel.
De står altså i diametral motsetning til hverandre i offentligheten og i mediene, men møtes så på
Bilderberg-konferansen, der de begge sitter i styringskomiteen.
Det betyr at det er noe annet som diskuteres der enn det vi ser i mediene, der det meste sannsynligvis bare er for syns skyld, eller
at folk offentlig prøver å sikre seg velgerandeler eller makt.
- Mens ting som digitalisering og transhumanisme fortsetter å foregå i bakgrunnen, og folk kommer godt overens.
Så personene er som regel også venner privat.
Det kan du alltid se i Forbundsdagen når det sies at vi krangler i talkshowet - på en eller
annen måte De Grønne mot CDU og Venstre og AfD.
Og så står de til slutt et sted i et panel og ler og har det gøy sammen.
Dette er i bunn og grunn en klubb.
Og det som presenteres for oss i offentligheten, er som regel en såpeopera.
Ja. Du er veldig sterk når det gjelder å offentliggjøre disse tingene.
Hvordan får du folk til å lytte til deg?
Vel, for det første vil jeg ikke at noen skal høre på meg.
Jeg vil faktisk at folk skal lytte til seg selv og sin intuisjon, sin indre stemme og sin egen samvittighet.
For som jeg sa tidligere, det finnes ingen rett til å herske.
Det er heller ingen som trenger å diktere noe til deg eller meg.
Det eneste som bør veilede oss i livet, er vår personlige virkelighetsforståelse.
Og dette må hver og en avgjøre helt subjektivt for seg selv.
Det jeg gjør, er med andre ord å samle informasjon, gjøre den tilgjengelig - og fremfor alt med alle kildene jeg bruker for å
komme frem til min konklusjon - slik at du som leser kan forstå den selv og deretter ta
stilling til om du kommer frem til samme konklusjon.
Jeg synes generelt at de er veldig logiske, og jeg skjønner ikke hvordan du kan komme på noe annet.
Men det står enhver fritt til å bestemme selv.
Jeg vil ikke at folk skal tro på meg i det hele tatt.
Det verste man kan gjøre, er å adoptere og tilpasse meninger og tro på hvem som helst.
Du bør bare lytte til deg selv.
Og det jeg tror er viktig, er at vi også bruker de riktige begrepene.
Så hvis jeg kaller meg selv svermer, konspirasjonsteoretiker eller noe sånt, så gjør jeg jo folk en tjeneste.
Du finner ikke disse begrepene i tekstene mine.
For det handler ikke alltid om konspirasjoner, men om organisert kriminalitet.
Og det er i bunn og grunn den veldig enkle setningen: Følg pengene.
Så du følger pengene, som enhver etterforsker ville gjort, enhver inspektør som vil oppklare en forbrytelse.
Jeg gjør det samme.
Og du kan ta hvilken som helst av artiklene mine til retten og ha en god sjanse til å vinne, for i prinsippet er alt bevist.
Og ikke med en YouTube-video av herr XY, som en gang hørte fra noen at dette kunne være tilfelle, men
vanligvis med originaldokumenter fra UNESCO, CIA osv.
Da kan du selv lese hva disse menneskene faktisk gjør og skriver, hva de kunngjør, hva de i ettertid innrømmer
og medgir - noe som ofte først skjer flere tiår senere.
Derfor må du også bruke de riktige begrepene.
Det er derfor jeg bruker begreper som observasjonsøkonomi .
I prinsippet er dette ikke bare heltidsovervåking, men å tjene penger på heltidsovervåking.
De store teknologiselskapene som utvinner vår tids gull - data - tjener selvsagt enorme summer på det.
Men de gir også disse dataene videre til myndighetene eller hemmelige tjenester.
Dette gir dem naturligvis tilgang til individuelle kjettere, ikke-troende kritikere som på en
eller annen måte delegitimerer seg selv mot staten.
Det er med andre ord et svært usunt nettverk.
Og Benito Mussolini beskrev det i sin tid som den perfekte form for fascisme: "Korporatisme.
Når staten og selskapene smelter sammen til en usunn maktstruktur." Og det er akkurat det vi har.
Det er derfor denne maktstrukturen er så stor, uoversiktlig og også vanskelig å avgrense, fordi politikken i
prinsippet for lengst har sluttet å bestemme noe som helst.
I prinsippet har overnasjonale organisasjoner, deres agenter, deres tenketanker og noe sånt som FN, som så presenterer oss med
en Agenda 2030 og bærekraftsmål som ingen av oss noen gang har stemt for, men som deretter implementeres og håndheves av den
respektive nasjonale regjeringen, tatt beslutninger i lang tid.
I prinsippet er dette i strid med folkets vilje, som verken har stemt for eller har noe å si i saken.
Så for meg er politikk bare den utøvende delen av en overnasjonal struktur som ikke kalles verdensregjering, men global styring.
Og på et eller annet tidspunkt vil dette helt sikkert føre til en stadig sterkere global styringsstruktur.
Senest når vi på et tidspunkt må betale en bærekraftsskatt til FN, noe som allerede har vært diskutert.
Men de nasjonale regjeringene vil selvfølgelig fortsette å eksistere.
For det er det du ser.
Det er der jeg kan simulere demokrati og stemme og likevel gi velgerne en følelse av at de
deltar, men til syvende og sist er det ikke sant.
Så det betyr at den fryktede en-verdensregjeringen, som da vil sitte et sted i Genève eller New York, sannsynligvis ikke vil
eksistere, men heller disse underavdelingene som vi allerede har?
Akkurat, det er heller ikke til salgs.
Så hvis jeg vil fortsette å presentere demokratimodellen i mediene og si at det er det beste demokratiet gjennom tidene, så
kan jeg selvfølgelig ikke gå rundt og si at vi nå har en verdensregjering her, at det på en eller annen måte er åtte eldre
herrer som møtes på bakrommet og så bestemmer for hele verden.
Selvsagt er det ikke mulig. Folk vet det også, selvfølgelig.
Derfor vil det selvsagt fortsatt finnes nasjonale regjeringer, men det vil alltid komme nye
instrumenter som krever og sikrer overnasjonal suverenitet.
Akkurat som denne WHO-traktaten, som jo sørger for at det i helsesektoren ikke lenger er de nasjonale
regjeringene, men en overnasjonal konstruksjon som dikterer hva som skal skje i de enkelte landene.
Ja.
Hvorfor tror du folk finner seg i dette?
Stadig flere mennesker innser at de er misfornøyde med sine egne regjeringer og kanskje til og med ønsker en
ny start og til og med går med på en verdensregjering.
Ja, det er overraskende mange som ikke synes det er så ille.
Men det er som regel de som ikke tar en nærmere titt.
Alle som ser på seg selv som demokrater - særlig nå i Sveits, som grasrotdemokrater - ønsker å øve innflytelse i lokalsamfunnet.
Det betyr at han vil ha noe å si, komme til orde, legge frem sine synspunkter - for og imot -
og så på en eller annen måte finne en konsensus.
Det er faktisk det som er demokrati.
Det er en prosess, ofte også en konflikt, en diskusjon, en diskurs som må løses et sted.
Og det skjer selvfølgelig ikke.
Jeg tror mange ikke har oversikt fordi de rett og slett ikke har tid til det i en normal arbeidshverdag.
Hvem har tid til å bruke fire, seks eller åtte timer om kvelden på å forske på noe hvis det ikke er godt presentert i en bok?
Når du snakker med folk på gata, får du en følelse av at alle på en eller annen måte er med deg, at de
er latent misfornøyde, men egentlig ikke gjør noe.
Mediene forteller oss at frilansjournalister som deg og meg utgjør høyst 20 prosent av befolkningen.
Er det virkelig tilfelle?
Nei, jeg ser det ikke på den måten.
Jeg pleier alltid å nevne folkeavstemningene i Sveits som eksempel - den gang om koronaviruset og Covid-loven.
Det var den første folkeavstemningen, som til og med forkastet loven.
Jeg så på disse anslagene - eller prognosene - og på et eller annet tidspunkt tror jeg resultatet ble: 47 prosent avviste
denne loven, noe som da betydde at den ble vedtatt likevel.
Men 47 prosent av befolkningen stemte allerede i den første folkeavstemningen mot innføringen av dette regimet - dette
systemet for overvåking, sporing og til syvende og sist kontroll.
Og jeg tror at mye av medienes fremstilling av denne kritiske boblen er fullstendig overdrevet.
For selvfølgelig må man gi folk en følelse av at de på en eller annen måte er den rare, gale, kritiske delen
av befolkningen, og at de er i absolutt mindretall, ja.
Da føler du deg maktesløs.
Dette skaper selvfølgelig en følelse av maktesløshet og hjelpeløshet og sørger for at folk fortsetter
å sitte hjemme i apati i sofaen og er naturlig nok irriterte over at de ikke kan gjøre noe.
Men jeg ser det på en helt annen måte, for som jeg sa, når man er ute i byen, i det analoge rommet og snakker med folk, er det
ganske sjelden man møter noen som virkelig synes alt er bra, som virkelig er begeistret for den tyske regjeringen,
den amerikanske regjeringen, enten det er Trump eller den før ham, enten det er den sveitsiske regjeringen.
Du vil knapt møte noen i offentligheten, på puben, på toget, som er helt entusiastiske.
Min observasjon er at de menneskene du møter som virkelig snakker positivt om det, er i mindretall.
Det er 20, 18, 25, 15 prosent, avhengig av hvor du går, kanskje til og med 30 prosent.
Men jeg tror at dette er et mindretall.
Og jeg tror at 60-70 prosent av befolkningen har forstått at de blir lurt, at dette er en fasade, og at misnøyen er veldig stor.
Jeg tror at av disse - la oss si 60 eller 70 prosent - er det en stor andel av denne blokken som ennå
ikke er selvsikre nok til å uttrykke dette offentlig.
For selvfølgelig er det frykten for at arbeidsgiveren din skal få vite om det, at du skal få ulemper i jobben, at du kanskje ikke
lenger får lov til å være med i tennis- eller skytterklubben sosialt, at du kanskje blir sett på av vennene
dine som den spedalske som har noen merkelige teorier.
Men jeg tror at hvis man snakker åpent om det - og det er min erfaring - så skjønner man fort at mange er veldig kritiske.
Det viktige er å ikke bruke de begrepene som den herskende kasten, propagandaapparatet, foreslår.
Så ikke snakk om klimaendringer, hvis noen snakker til deg om klimaendringer, snakk om miljøvern.
Når noen snakker om kapitalakkumulasjon og onde milliardærer som Elon Musk, snakk om de onde milliardærene som Soros og
Gates, som også ender opp med å organisere og samarbeide på kriminelt vis for å innføre ting som ingen av oss stemte for.
Og prøv å beskrive ting med begreper som er mer passende.
Det handler ikke om konspirasjonsteorier, det handler om organisert kriminalitet og
undersøkende journalistikk, det handler om kriminologi.
Overvåkingsstaten handler ikke nødvendigvis om overvåkingsstaten, men om overvåkingsøkonomien, fordi det er et veldig tett samspill
mellom selskapene og statsapparatet og de hemmelige tjenestene.
Så hvis du prøver å nærme deg folk med det rette vokabularet, kan du også snakke med den andre siden
- i anførselstegn - på en veldig konstruktiv måte.
Jeg opplever det selv igjen og igjen når jeg snakker med folk som ville blitt beskrevet som helt "woke" eller "fra helt motsatt
kant", som kan ha en god samtale med meg om det fordi jeg også er for miljøvern og ingen liker mikroplast i maten sin.
Jeg er heller ikke tilhenger av supermilliardærer som Musk, Soros eller Gates, som kan kjøpe seg så mye innflytelse med pengene
sine at de dreper mennesker i USA og Afrika med narkotika gjennom kampanjer som i utgangspunktet bare er skadelige.
Fra sterilisering til dødsfall, alt som har skjedd i fortiden.
Så hvis du rett og slett prøver å løfte folk - og jeg tror alle må ta en titt på seg selv - for det er
selvfølgelig mange som fortsatt er veldig skuffet over koronakrisen, over naboene sine, over arbeidsgiveren sin.
Men hvis du er litt bedre informert og har litt mer innsikt enn de andre og har gjennomskuet disse tingene, så har
du også et ansvar for å gi litt etter og være den mer fornuftige og likevel henvende deg til folk.
Fordi vi er én art, må vi på en eller annen måte dele dette habitatet sammen.
Og hvis vi fortsetter å være splittet mellom pro- og anti-corona, pro- og anti-migrasjon og pro-Trump, anti-Trump og Merz og
BlackRock i Tyskland. Jo mer slike splittende fortellinger bringes inn i befolkningen, jo mer må vi
forholde oss til oss selv og til horisontale konflikter.
Mens problemet - som vi så i 2008 med Occupy Wall Street-bevegelsen - ligger på toppen.
Og sist gang folk løftet blikket sammen, til høyre og venstre, var Occupy Wall Street.
Det var et stort momentum over hele spekteret, der folk innså at det var sentralbankene: Det er sentralbankene,
det er de store bankene som vi må redde med våre penger, med våre milliarder av skattekroner.
Og de hadde ikke denne horisontale konflikten.
Og så kom Tea Party-bevegelsen igjen, særlig i USA, og det som ble den progressive "woke"-bevegelsen .
Og igjen er folk i horisontal konflikt og slår hverandre i hodet i stedet for å faktisk
ta tak i problemet, som vanligvis er å se opp.
Ja.
Og i hvilken grad er vi nå prisgitt denne prosessen, eller kan vi forsvare oss, bevæpne oss mot det noe er ment å gjøre med oss?
Vi er enige i dette og gir ham derfor makten.
På den annen side, hvis vi tar makten til oss selv, tar vi den fra dem - disse mulighetene, så å si.
Jo flere som gjør dette, desto større og mer omfattende blir denne prosessen.
Hva råder du folk til å gjøre?
Så for det første må du selvfølgelig forstå at jo mer propaganda det er, jo flere tvilsomme, schizofrene fortellinger
som kastes inn i rommet, jo mer opprørsstyring finner sted.
Så i dag er tema A, du må være opprørt over det.
Neste dag er det tema B, så du må være opprørt.
Jo mer dette skjer, desto mer er det et tegn på at det er en viss panikk der oppe i elfenbenstårnet, for tilliten
til politikken og staten har jo vært fallende i flere tiår.
Tilliten til allmennkringkasting synker.
Valgdeltakelsen synker og synker.
Med andre ord er det helt åpenbart at stadig flere innser hva de styres av, og at det ikke har så mye med
demokrati å gjøre, blir skuffet og vender seg bort.
Og de fleste gjør det selvfølgelig i en viss smerte - med andre ord i skuffelse - slik at de rett og slett ikke
vil forholde seg til det lenger, men i stedet fokuserer på privatlivet, på de tingene de kan påvirke.
Og det er faktisk riktig.
Hvis jeg ikke drev med journalistikk, ville jeg ofte ikke sett på sakene, fordi det ofte er slik at den
groteske historiefortellingen rett og slett fornærmer din egen intelligens.
Men det du faktisk må råde folk til å gjøre, er å innse det: Vi er enda flere!
Så hvis du tar forholdene i en regjering med politistyrker eller embetsverk og sammenligner dem med antallet mennesker som bor i
dette landet som befolkning, så har vi en enorm diskrepans mellom apparatet - statsapparatet, systemet, hva du nå
vil kalle det - og befolkningen, som faktisk har makten.
Det er faktisk også ideen med demokratiet, at suverenen bestemmer.
Denne følelsen er spesielt uttalt i Sveits.
Og man får veldig fort en følelse av at man på en eller annen måte blir diktert av de
føderale myndighetene hvis man ikke blir spurt.
Nå har vi disse rammeavtalene i EU, som betyr: "De prøver å omgå folkeavstemningen på en eller annen
måte, slik at den ikke trenger å gå gjennom Statsrådet."
Du prøver å komme deg ut av det på en eller annen måte.
Og folk må rett og slett delta aktivt.
Demokrati er en prosess. Hvis du allerede har dette som den "beste modellen" - og det er sannsynligvis en av de beste
modellene vi kjenner til og har, og som vi også har en viss praktisk erfaring med - hvis du ønsker å
engasjere deg og aktivt bidra til et positivt resultat, så må du engasjere deg, og du må gjøre det lokalt.
For man kan ikke påvirke Forbundsrådet i Bern fra Chur.
Det du imidlertid kan gjøre, er å få kommuneadministrasjonen til å lytte, komme med innspill og sette tonen.
Og hvis mange nok kommuner gjør dette, og mange nok kommunale ledere deretter tar grep i kantonen, og kantonen deretter
tar grep i Bern, så har dere makt til å gjøre en forskjell.
Corona ville helt sikkert ha vært veldig annerledes hvis det ikke hadde vært så mye frie medier og så mye motstand.
Så vær aktiv, kom deg opp av sofaen og ikke konsumér krisen som om den var en spillefilm.
Det er livet til oss alle, og vi kan forme det, fordi fremtiden ikke er forutbestemt , vi kan fortsatt endre den nå.
Ja, tusen takk for vurderingen din og for at du deler kunnskapen din med oss.
Har du noe annet du vil si til publikum til slutt?
Ja, det var nesten en avsluttende uttalelse, men du må innse at du selv er kraften,
forandringen, den positive fremtiden og at livet er vakkert.
Livet er vakkert, og alt annet som folk prøver å overbevise oss om - enten det er frykt, om de vil gjøre
oss redde for kriger, frykt for digitalisering osv.
Livet er vakkert.
Du bør leve et motivert, lykkelig og tilfredsstilt liv med familien din, med det lokalmiljøet du har, og under ingen
omstendigheter bør du la deg presse inn i denne holdningen av frykt eller smerte som mediene - som
propagandaapparatet ønsker å presse oss inn i - for da har de til syvende og sist allerede oppnådd målet sitt.
Fremtiden er altså ikke der for å bli spådd, men for å bli formet - som Antoine de Saint-Exupéry en gang sa.
Og det mener jeg at du bør gjøre ved å være aktiv og leve et lykkelig liv, for et lykkelig liv er den virkelige revolusjonen.
Tusen takk for dette intervjuet. Jeg ønsker deg alt godt, herr Regenauer.
Takk for invitasjonen.