G7-maita ovat Yhdysvallat, Kanada, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Saksa, Italia ja Japani.
Mistä keskustellaan suljettujen ovien takana?
Mitkä ovat G7-ryhmän todelliset tavoitteet?
Tunnistatteko G7:n todellisen pelin?
Katsotaanpa ensin G7:n juuria.
G7-maiden juuret
Virallinen versio G7:n perustamisesta on seuraava.
Vuonna 1975 Ranskan presidentti Valéry Giscard d'Estaing ja Saksan liittokansleri Helmut Schmidt kutsuivat
koolle ensimmäisen maailmantalouden huippukokouksen.
Ranskan, Saksan, Italian, Japanin, Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen hallitusten päämiehet eli kuuden ryhmän
jäsenet kokoontuivat Rambouillet'n linnassa Ranskassa.
Tätä edelsi kuitenkin viiden valtiovarainministerin ja Yhdysvaltain silloisen valtiovarainministerin George Schulzin
ensimmäinen kokous vuonna 1971 Valkoisen talon kirjastossa.
Tämän jälkeen pidettiin säännöllisiä suljettuja kokouksia.
Ryhmä, joka vuodesta 1973 lähtien tunnettiin nimellä Library Group tai G5, koostui
valtiovarainministereistä ja keskuspankkien edustajista.
Keskuspankkien läsnäolo ei todellakaan ollut sattumaa.
Kultakanta lakkautettiin suunnilleen samaan aikaan kuin ensimmäiset G7-kokoukset.
Siitä lähtien keskuspankit pystyivät painamaan rahaa käytännössä mielin määrin.
Yhdysvaltain keskuspankit saivat mahdollisuuden edustaa G7-ryhmää, kun niille myönnettiin G7-ryhmän jäsenyys.
Lainaamalla tyhjästä luotua rahaa Yhdysvaltain keskuspankit pystyivät vaikuttamaan merkittävästi maailmantalouteen.
Alkoi lähes hallitsematon valtion velkaantumiskierre yhdysvaltalaisille pankeille.
Todellinen vauraus jaettiin uudelleen muutamien etuoikeutettujen suurten pankkien käsiin.
Tämä mahdollisti sen, että ne pystyivät laajentamaan vaikutusvaltaansa maihin valtavasti.
Takaisin G7-ryhmän virallisiin perustajiin, Helmut Schmidtiin ja Giscard d'Estaingiin.
1970-luvun alussa Yhdysvaltain valtiovarainministeri ja pankkiiri George Shultz yhdisti heidät pieneen eliittiverkostoon.
Esimerkiksi vuoden 1975 ensimmäistä G7-huippukokousta edeltävänä aikana Giscard d'Estaing ja
Henry Kissinger tapasivat 5. heinäkuuta 1974.
Helmut Schmidtin tapaaminen David Rockefellerin kanssa 12. kesäkuuta 1974 on dokumentoitu.
Mitä Kissinger ja Rockefeller edustavat?
Henry Kissinger oli erittäin vaikutusvaltainen maailmanlaajuinen strategi, joka vaikutti
ratkaisevasti maailmanpolitiikkaan vuosikymmenien ajan.
Hän toimi lähes kaikkien Yhdysvaltain presidenttien neuvonantajana, muun muassa Richard Nixonin, Gerald
Fordin, Jimmy Carterin, Ronald Reaganin, George Bushin, Barack Obaman, Donald Trumpin ja Joe Bidenin.
David Rockefeller ja Henry Kissinger perustivat yhdessä lukuisia vaikutusvaltaisia ulkoparlamentaarisia foorumeita,
kuten WEF, Bilderberg-ryhmä, Trilateraalinen komissio, Münchenin turvallisuuskonferenssi ja muita.
He vetävät naruista globaalin finanssikolmion ja politiikan välillä.
Heidän lukuisat säätiönsä, kuten WEF, Bilderberg-ryhmä tai G7, palvelevat kaikki yhtä päämäärää, jonka David Rockefeller
muotoili Bilderberg-konferenssissa Baden-Badenissa vuonna 1991.
Maailma on monimutkaisella ja valmistellulla tiellä kohti maailmanhallitusta.
Älymystöeliitin ja maailmanpankkiirien ylikansallinen suvereniteetti on varmasti parempi kuin
viime vuosisatojen kansallinen suvereniteetti.
On tärkeää mainita Kissingerin ja Rockefellerin vapaamuuraritausta.
Yhdessä Zbigniew Brzezinskin kanssa he perustivat vuonna 1968 vapaamuurariloosin nimeltä Three Eyes.
Salassa toimiva korkeimman asteen vapaamuurarius tunnetaan Yhden maailman hallituksen rakentamisesta pitkien ajanjaksojen ajan.
Euroopan muutos
Schmidt ja Giscard d'Estaing ajoivat eteenpäin Rockefellerin julistamaa tavoitetta, jonka mukaan valtioiden kansallinen
itsemääräämisoikeus olisi ohitettava ylikansallisen itsemääräämisoikeuden, itseoikeutetun
älymystöeliitin ja maailmanpankkiirien hyväksi.
Helmut Schmidt oli koko elämänsä ajan läheisessä yhteydessä George Schulzin ja Henry Kissingerin avainhenkilöihin.
Schmidt muistaa... Menin kerran vuodessa Kaliforniaan, Stanfordin yliopistoon tapaamaan ystävääni George Schulzia.
Ja minun on mainittava tässä yhteydessä, että kyseessä on itse asiassa neljän ihmisen välinen ystävyys.
Schulz, Kissinger, Lee ja minä.
Puhtaasti yksityisasia?
Ei.
Koska Helmut Schmidt oli Saksan liittokansleri.
Hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran Bilderberg-konferenssiin vuonna 1973, juuri ennen G7-ryhmän perustamista.
Muita vierailuja tehtiin vuosina 1980, 1983 ja 1986.
Schmidt oli edelleen Rockefellerin ja Kissingerin perustaman erittäin vaikutusvaltaisen Trilateraalisen komission jäsen.
Tämä toimikunta edusti Bilderberg-ryhmän laajentamista Itä-Aasiaan.
Tämä on osoitus hänen yhteyksistään näihin sähköntuottajiin.
Schmidt sai ensimmäisen Henry Kissinger -palkinnon vuonna 2007.
Saksan entinen liittokansleri Helmut Schmidt otti 26. tammikuuta 2015 Hampurissa vastaan Saksan muinaisten
vapaiden ja hyväksyttyjen vapaamuurarien suurloosin lahjoittaman Gustav Stresemann -palkinnon.
Suurmestari Stefan Roth-Kleier kiitti Schmidtiä hänen erityisestä elämäntyöstään.
Mistä tämä koostui?
Schmidt seurasi uskollisesti Kissingerin jalanjälkiä.
Sekä Schmidt että Valéry Giscard d'Estaing viitoittivat Euroopassa ratkaisevaa suuntaa uudelle eurooppalaiselle
valuuttajärjestelmälle, 1. tammikuuta 1979 perustetulle Euroopan valuuttayksikölle, josta myöhemmin
kehittyivät Euroopan talous- ja rahaliitto ja euro.
Kaukaa katsottuna EU on mahdollisen maailmanhallituksen esiaste, koska se on kansainvälisen keskitetyn vallan luomus.
Valéry Giscard d'Estaing Valéry Giscard d'Estaingista tuli Ranskan presidentti heti ensimmäisen G7-kokouksen jälkeen vuonna 1974.
Hän oli myös tiiviisti yhteydessä Kissingeriin ja Rockefelleriin koko elämänsä ajan.
Giscard d'Estaingilla oli jo varhain läheiset suhteet Rockefeller-dynastiaan.
1970-luvulla hän oli useita kertoja vieraana Pocanticossa, Rockefellerin perheen valtavassa kartanossa Hudson Valleyssa.
Jäljempänä on dokumentoitu joitakin tapaamisia Rockefeller-dynastian perheenjäsenten kanssa.
Nelson Rockefellerin ja d'Estaingin tapaaminen 23. maaliskuuta 1976 Élysée-palatsissa.
Giscard d'Estaing, Henry Kissinger ja David Rockefeller 18. tammikuuta 1989 Moskovassa.
Henry Kissinger ja Giscard d'Estaing Münchenin 50. turvallisuuskonferenssin avajaisissa 2014.
Myös Giscard d'Estaing kannatti voimakkaasti EU:n rakentamista.
Hän osallistui merkittävästi Lissabonin sopimuksen laatimiseen, joka ratifioitiin vuonna 2007.
Tällä sopimuksella vahvistettiin Euroopan unionin nykyiset säännöt ja korvattiin näin
vähitellen kansallisvaltioiden suvereniteetti.
Välipäätelmä: On selvää, että tunnettujen G7-perustajien takana on vähän tunnettu verkosto.
Verkko on paljon monimutkaisempi kuin mitä tässä dokumentissa näytetään.
Löydät mielenkiintoista taustatietoa tästä Kla.TV:stä otsikolla #Krake.
On selvää, että nämä globaalit aivoittajat puhuvat avoimesti maailmanhallitusta koskevista suunnitelmistaan.
G7 uuden maailmanjärjestyksen ohjausryhmänä
Suunnitelmat maailmanhallituksen perustamisesta ovat toistuva teema G7-ryhmän työssä.
Maailmanlaajuinen hallintoryhmä asetettiin tavoitteeksi jo vuoden 2009 Rooman huippukokouksessa.
Toisin sanoen globaali hallinto.
Yhteistyötä IMF:n, Maailmanpankin, WTO:n ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa olisi laajennettava.
Huippukokous olisi näin ollen strateginen malli maailmanhallinnon tukemiseksi tulevaisuudessa.
Saksan liittokanslerin neuvonantaja Jörg Kukies noudattaa samaa linjaa vuonna 2022 pidettävän G7-huippukokouksen alla.
Ensimmäinen meille keskeinen kysymys on ilmasto.
Miten voimme varmistaa, että standardit, joita me kaikki tavoittelemme luodaksemme oikeat kannustimet
ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi, todella otetaan käyttöön maailmanlaajuisesti perustamalla maailmanlaajuinen ilmastoklubi?
Toinen aihe on terveys.
Toisaalta, miten voimme varmistaa korkeamman rokotusasteen tarjoamalla rokotteita kaikissa maailman maissa?
CFA:n entinen jäsen Stuart M. Patrick kommentoi G7-ryhmän roolia käsittelevässä artikkelissaan seuraavasti.
Se on eräänlainen lännen hallittavissa oleva ohjausryhmä.
Se on kokoontumispaikka, yhteisten arvojen ilmentymä ja samanlainen sääntöihin
perustuva lähestymistapa maailmanjärjestykseen.
Suuri muutos
Klaus Schwab, WEF:n perustaja ja Bilderberg-ryhmän toimeenpanevan komitean pitkäaikainen jäsen, paljastaa tämän vuonna
2016 julkaistussa kirjassaan "Neljäs teollinen vallankumous".
Hänen perusviestinsä on, että fyysisen, digitaalisen ja biologisen maailman teknologioiden
yhdistyminen luo täysin uusia mahdollisuuksia.
Schwab on avoimesti sitoutunut transhumanismiin ja kuvailee ihmiskehon ja digitaalisen
sfäärin sulautumista evoluution edistykseksi.
Entä G7?
Kolikko paljastaa vihjeen juuri tästä transhumanismin perimmäisestä tavoitteesta eli
toisin sanoen ihmisten täydellisestä hallinnasta.
Tämä sanamuoto syntyi Italian seitsemännen G7-puheenjohtajakauden yhteydessä.
Hopeakolikossa on ihmisen pää tekoälyn kruunun alla.
Korvakoru on pentagrammi.
Ranskalaisen okkultistin Eliphas Levin 1800-luvun puolivälistä lähtien pentagrammi on yhdistetty okkultismiin ja satanismiin.
Kolikon tekstissä lukee "Kohti tulevaisuutta".
Johtopäätös: G7 paljastuu eräänlaiseksi politiikan tehtaaksi maailmanpankkiirien ja heidän globaalistrategiensa käsissä.
David Rockefeller itse nimeää tavoitteekseen älyllisen eliitin ja maailmanpankkiirien hallitseman maailmanhallituksen.
G7-ryhmä määritteli kurssin pankkiirien rahoituspottien, ohjelmien ja lakien kautta.
G7-ryhmä on soluttautunut valvontakeskus, joka työntää tämän valitsemattoman eliitin asialistaa
parlamentteihin ja valtioiden päivittäiseen politiikkaan.
Hyvät katsojat, on selvää, että tätä peitetoimintaa ja "eliitin" harhaanjohtavia manöövereitä tarvitaan vallan säilyttämiseksi.
Ilmeisesti tämä varjohallitus ei pelkää mitään muuta kuin paljastumistaan.
Tästä ovat osoituksena hysteerisesti julistetut lait niin sanottua disinformaation torjuntaa varten.
Auttakaa siis tiedottamaan asiasta kanssaihmisillenne ja rehellisesti pyrkiville poliitikoille.
Aivan kuten varjot katoavat valossa, myös varjohallitus katoaa, kun valo osuu siihen.