Patrik Baab – politički naučnik i novinar – godinama je radio za javne medijske kuće i bio je veoma blizu
stvarnosti rata u istočnoj Ukrajini, Afganistanu i drugdje.
U jesen 2023. godine, među mnogim drugim knjigama, objavljena je "S obje strane fronta – moja putovanja u Ukrajinu".
Hajde onda – idite u rat!
Ovim provokativnim riječima Patrik Baab nastoji natjerati šesnaestogodišnjaka da razmišlja u svojoj emotivnoj pjesmi.
Baab je neko ko zna o čemu piše.
Theo, kako se zove ovaj 16-godišnjak, je običan tinejdžer koji je odlučio da se pridruži oružanim snagama.
On time predstavlja i druge svoje vršnjake koji bi željeli poduzeti ovaj korak.
Kobna mana: gotovo svi imaju lažna očekivanja.
Naivno su nasjeli na taktike regrutacije Bundeswehra.
Vješto iskorištavaju žeđ mladih za avanturom i entuzijazam za tehnologijom kako bi ih
inspirisali da se upuste u karijeru u oružanim snagama.
Uz to se dodaje apsurdna ratna propaganda, koja se ne zaustavlja čak ni pred školama.
Sve ovo donosi plodove.
Theo želi učiniti nešto za mir i braniti svoju zemlju, kako je objasnio televizijskoj voditeljici Anne Will.
"Svjestan sam rizika," ustvrdio je u njenoj emisiji.
Ali je li to zaista slučaj?
Patrik Baab sumnja u to.
U poetskom obliku ga poziva da otputuje u Donjeck.
Tamo mu brutalno i otvoreno pokazuje užase rata.
Njegova poruka je jasna:
U bilo kakvom vojnom sukobu, trenutno pitanje nije o zaštiti vlastite zemlje!
Naprotiv, vojnici se zloupotrebljavaju od strane pohlepnih za moći i opsjednutih profitom marionetara.
Da bi postigli svoje ciljeve, njihovi pomagači bacaju pijesak u oči ljudima.
Provociraju, podstiču ljude jedne protiv drugih i trljaju ruke iza kulisa.
Na kraju narodima ostaju smrt, pustoš, patnja i beskrajne suze tuge.
Pa krenite onda – u rat!
Dirljiva pjesma, posveta miru...
Želiš li raditi ono što je zaista važno?
Onda to uradi!
Pridružite se britanskoj vojsci!
Želite braniti zapadne vrijednosti, našu slobodu, kao što ste to činili u Afganistanu?
Pa idi!
Ja sam star. Neću ti stajati na putu.
Želiš znati šta rat znači? Onda idi!
Idi u rat!
Želiš braniti svoju zemlju? Onda idi!
Neka ti kažu da Rusi dolaze, da će Putin sutra biti na našim vratima, ako ga danas ne držimo podalje od Donbasa!
Vjerujte onome što vam govore, jer oni koji ništa ne znaju moraju mnogo vjerovati, a oni koji ne
vjeruju našoj propagandi rade posao naših neprijatelja!
Dopusti sebi da budeš podstaknut protiv Rusa!
Hajde! Zatvori oči i kreni!
Idi tamo gdje je crna zemlja već natopljena krvlju stotina hiljada Ukrajinaca i Rusa.
Idemo!
Trava će narasti i preko tvog mrtvog tijela.
Dođi sa mnom u Donjeck, gdje čak i djeca uče šta rat znači,
gdje ovaj rat nije počeo 2022., već već 2014., na Majdanu,
gdje je ovaj rat počeo s ubistvima koja je počinio Desni sektor, o čemu ne čujete ni u školi, ni na univerzitetu.
Dođi sa mnom u grad, gdje svako zna šta znači živjeti u zoni smrti.
Gdje se školarci zavlače ispod svojih klupa kada zazvoni na odmor, jer se boje sljedećeg upozorenja na bombu,
i gdje, noću, u svojim snovima, vide smrt kako obavlja svoj posao za čitav život.
Dođi sa mnom u Mariupolj, gdje na zidu podruma bijelom bojom piše: Sdez Detje! Djeca još uvijek ovdje žive!
Ali je podrum spaljen.
Ovdje više niko ne živi.
Ako želiš znati šta rat znači, onda dođi!
Ako želiš doći sa mnom do linije kontakta, hajde!
Hajde, , ako želiš pogledati u bezdan kroz izgorjele šupljine prozora,
ako ne možeš mokriti u jarku jer tamo ima mina u obliku leptira,
ako ne možeš danima da se opereš,
kada je posljednja porcija crva pojedeno i nema više ništa za jesti ,
kad ližeš masnu kašu iz sistema za grijanje u vlažnim podrumima s drugim prljavim i poremećenim ljudima ,
ako imaš samo prljavu vodu za piće,
ako dobiješ dizenteriju od ove prljave, kontaminirane vode,
kad moraš srat iznad grmljavinskog zraka i kad ne možeš naći travu da obriješeš dupe,
ako i dalje nosiš iste gaće prvi, drugi, treći, četvrti, peti dan, a u njima se nakuplja stara, očvrsnula stolica,
kad ležiš u blatu noću u svojoj natopljenoj vojnatoj parku i kad te zimi zaledu na krevetu u ledeno hladnom skloništu,
kad vas vašti i buhe zaraze,
kada se bezbroj buba hrani na tvojoj koži, kada dobiješ svrab,
Kada hladna, vlažna blato u kojem stojiš do gležnjeva dan za danom pretvori kožu na tvojim stopalima u
plavo-sivu i postepeno uzrokuje da ti stopala trunu,
kada amputirane, krvave noge iz rova leže na gomili u blatu,
kad pacovi grizu leševe
i vrane izjedaju oči i crijeva mrtvih ,
kad čujete zviždaj službenika,
kad te gone s namještenim pištoljem, prst na obaraču, uz ljestve i iz rova u mitraljezku vatru, u minska polja,
kada vam dronovi u roj lete u susret,
Kada noću ne možete spavati jer su ranjeni zaglavljeni u bodljikavoj žici i stenju i plaču za svojim majkama,
Kada se prevrćete na prljavom plahtu u bolnici i svrbi vas noga i želite je počešati,
ali više nema stopala jer vam je noga amputirana,
kad te samo fantomska bol podsjeća da si nekad imao nogu , gdje je sada samo amputirano uduće umotano u krvavo natopljenu zavoja,
kada rakete zaključaju na tvoj telefon i pogode svoj cilj hladnom geometrijom,
kada od tvoje oklope ostane samo rastopljeni metal, kada izgoriš u vatrenoj kugli na 1.400 stepeni,
onda znaš šta rat znači.
Pa idi!
Osjeti taj ukus slobode i avanture!
Idi i postani heroj!
Idi, kad se vlast i mediji drže zajedno kao ljepilo.
Daj svoj život onima koji te tamo šalju, ali sam tamo ne idi!
Nemoj se sažalijevati! Idi!
Idi na svoju smrt za one koji drže populističke govore u televizijskim talk showima, koji ostaju iza linija ili
u svojim bunkerima i stavljaju svoju djecu na posljednji let u inozemstvo, čvrsti transatlantičari kakvi jesu.
Idemo! Ako padneš, berza će rasti! Zato idemo!
Ali prvo pogledaj ih, sjedeći iza svojih stolova u svojim uredničkim uredima, miješajući svoje šoljice kafe.
drndavci koji ne bi poslali svoju djecu u rovove, dobro ih pogledajte,
Kockari i varalice u vladi koji žele isporučiti Taurusa, , ali se popiškaju pri prvom pucnju iz puške.
Pogledaj ih, ratni zapovjednici otvaraju šampanjac dok drugi krvare na svojim oružjima.
Dobro ih pogledaj.
Samo pogledaj lice ovog tipa.