Patrik Baab – politolog i publicist – dugi niz godina radio je za javne emitere i bio je vrlo blizak
stvarnosti rata u istočnoj Ukrajini, Afganistanu i drugdje.
U jesen 2023. objavljena je knjiga "Sa obje strane fronta – Moja putovanja Ukrajinom", uz mnoge druge knjige.
Samo idi – idi u rat!
Sa ovim provokativnim riječima, Patrik Baab želi prisiliti 16-godišnjaka na razmišljanje u svom emotivnom članku.
Baab je jedan koji zna o čemu piše.
Theo, tako se zove šesnaestogodišnjak, normalan je tinejdžer koji je odlučio pridružiti se vojsci.
Stoga on predstavlja i druge svoje dobi koji žele napraviti taj korak.
Katastrofalno je to što gotovo svaki od njih imaju lažna očekivanja.
Naivno su nasjeli na vojne regrutere.
Vješto iskorištavaju žeđ mladih za avanturom i njihov entuzijazam za tehnologiju kako bi ih privukli na karijeru u vojsci.
Tome se dodaje apsurdna ratna propaganda koja se ne zaustavlja ni u školama.
Sve to donosi plodove.
Theo želi učiniti nešto za mir i obraniti svoju zemlju, kako je to objasnio TV voditeljici Anne Will.
Svjestan sam pri tome rizika, ustvrdio je u njezinoj emisiji.
Ali je li to doista slučaj?
Patrik Baab sumnja u to.
U obliku pjesme poziva ga da otputuje sa njim u Donjeck.
Tamo brutalno i otvoreno mu pred očima demonstrira ratne strahote.
Njegova poruka je jasna:
U jednoj bilo kojoj vrsti vojnog sukoba, ne radi se trenutno o tome zaštititi vlastitu zemlju!
Umjesto toga, vojnici budu zlostavljani od lutkara koji vuku konce opsjednutih moći i profitom.
Kako bi postigli svoje ciljeve, njihovi pomagači bacaju prašinu u oči ljudima.
Oni provociraju, huškaju ljude jedne protiv drugih i trljaju si ruke iza kulisa.
Ono što na kraju ostaje narodima je smrt, razaranje, patnja i beskrajne suze tuge.
Samo idi – idi u rat!
Jedna dirljiva pjesma, počast miru...
Želiš učiniti ono što je zaista važno?
Onda uradi!
Pridruži se vojsci!
Želiš braniti zapadne vrijednosti, našu slobodu, kao onda u Afganistanu?
Onda idi!
Star sam. Ja te neću zaustaviti.
Želiš znati što znači rat? Onda idi!
Idi u rat!
Želiš braniti svoju domovinu? Onda idi!
Neka ti kažu da Rusi dolaze, da će Putin sutra biti na vratima, ako ga danas ne držimo podalje od nas u Donbasu!
Vjeruj što ti govore, jer ako ništa ne znaš, moraš puno vjerovati, a ako ne vjeruješ
našoj propagandi, radiš posao naših neprijatelja!
Dopusti da te huškaju protiv Rusa!
Idi! Zatvori oči i kreni!
Idi tamo gdje je crna zemlja već natopljena krvlju stotina tisuća Ukrajinaca i Rusa.
Idi!
Trava će rasti čak i preko tvog leša.
Pođite sa mnom u Donjeck, gdje djeca već uče što znači rat,
gdje ovaj rat nije počeo 2022., nego već 2014., na Majdanu,
gdje je ovaj rat počeo ubojstvima Desnog sektora, ono što ne čujete u školi, ne na sveučilištima.
Pođite sa mnom u grad, gdje svi znaju što znači živjeti u zoni smrti.
Gdje se školarci zavlače ispod klupe kada zvono zazvoni za odmor, jer se boje sljedećeg prijetećeg alarma od bombi,
i gdje noću, u svojim snovima, provode cijeli svoj život gledajući smrt kako radi svoje djelo.
Pođite sa mnom u Mariupol, gdje na zidu podruma bijelom bojom piše: Sdez Detye! Djeca još uvijek žive ovdje!
Ali podrum je izgorio.
Ovdje više nitko ne živi.
Ako želite iskusiti što znači rat, onda dođite!
Ako želiš poći sa mnom na liniju kontakta, dođite!
Dođite ako želite da gledate kroz izgorjele rame od prozora da pogledate u ponor,
ako ti nemožeš u ulični kanal da pišaš, jer tamo leže leptir mine,
ako se danima nemožeš da okupaš,
ako su poslednje zalihe pojedene od crva i nema ništa drugo za jesti,
kada si u vlažnim podrumima sa drugim prljavim i poremećenim ljudima, ližeš sluzavu pjenu sa grijalice,
kada imaš samo prljavu vodu za piće,
kada dobiješ dizenteriju od ove prljave, kontaminirane vode iz cjevi,
kada moraš srati preko grmljavine i kada više nemožeš pronaći travu da sebi obrišeš guzicu,
kada još uvijek nosiš isto donje rublje prvi, drugi, treći, četvrti i peti dan, a stari, otvrdnuti izmet se skuplja na njima,
kada ležiš u prljavštini noću u svojoj promočenoj vojničkoj uniformi i kada dobiješ
zimi ozebline na kolicima u ledenom skloništu,
kada uši i buhe napadaju tvoju smrdljivu uniformu,
kada se bezbroj stjenica hrani tvojom kožom, kada dobiješ šugu,
kada hladno, vlažno blato u kojem stojite do gležnjeva iz dana u dan, oboji kožu na vašim stopalima u
plavkasto-sivu boju i postupno tvoje noge počnu da trunu,
kada amputirana, krvava stopala iz rovova leže na hrpi u prljavštini,
kada štakori glođu leševe
a vrane jedu oči i crijeva mrtvih ljudi,
kada čujete zvižduke časnika,
kada te progone, sa izvučenim pištoljem, prstom na okidaču, na ljestve i iz rova u mitraljesku vatru, u minska polja,
kada dronovi u roju dolete prema tebi,
kada nemožeš spavati noću jer su ranjenici zaglavljeni na bodljikavoj žici, jauču i mole za svoju majku,
kada se previjaš na prljavoj plahti u bolnici, svrbi te noga i želiš je počešati,
ali tu više nema stopala jer ti je noga amputirana,
kada te samo fantomska bol podsjeća da si nekada imao nogu, gdje je sada samo panj u krvlju natopljenom zavoju,
kada projektili ciljaju tvoj telefon i u hladnoj geometriji dosegnu svoj cilj
kada od tvog tenka ostane samo rastaljeni metal, kada izgoriš u vatrenoj kugli na 1400 stupnjeva,
tada znaš što znači rat.
Dakle idi!
Osjeti ovaj okus slobode i avanture!
Idi i postani jedan heroj!
Idi kada se moć i mediji slijepe kao ljepilo.
Daj svoj život za one koji te tamo šalju, ali sami tamo ne idu!
Ne sažaljevaj se! Idi!
Idite u smrt za one koji drže popularne govore u TV emisijama, koji ostaju u pozadini ili u bunkeru i stavljaju
vlastitu djecu u posljednji avion i šalju u inozemstvu, uvjerene transatlantske aktiviste kakvi jesu.
Idi! Ako ti padneš, burza će porasti! Zato idi!
Ali prvo, pogledajte ih, sjede za svojim stolovima u svojim uredništvima, miješajući šalice kave,
bučni govornici koji ne bi poslali svoju djecu u rov, dobro ich pogledajte,
kockare i kartaše u vladi koji žele isporučiti Taurusa, ali se sami upiške na prvi hitac,
pogledajte ih, šefove oružja koji otvaraju čepove od šampanjca dok drugi krvare do smrti od njihovog oružja.
Dobro ih pogledajte.
Samo morate pogledati lica ovih tipova.