Обща информация за правните разпоредби и правилата на AZK можете да намерите в края на презентацията.
И така, след ценната презентация на д-р Броуди от Япония, сега идва ред на висококачествен оратор от Австрия.
Той има докторска степен по право и се занимава с централния проблем как да се справим с несправедливите, т.е.
незаконосъобразните, правни норми и техните последици.
Но знаете ли, за обикновените граждани като мен или нас не може да има такова нещо като несправедливи правни норми.
Това би било като лош Дядо Коледа за нас.
И затова дори не допускаме идеята, че подобна несправедливост може да накърни достойнството и личността ни.
Но това е точно една обща заблуда!
Именно срещу това опасно погрешно схващане д-р Майкъл Брунер ще изложи своите шест тези и ще посочи
пътища за излизане от тази твърде непризната дилема.
Но преди да го посрещнем на стадиона, нека хвърлим един бърз поглед на автобиографията му.
Д-р Михаел Брунер получава докторска степен по право през 1990 г. и работи като адвокат в Австрия в продължение на 31 години.
От март 2020 г. насам той е активен критик на мерките срещу коронавируса, като подава жалби срещу мерките
срещу коронавируса в Конституционния съд, говори на демонстрации, публикува видеоклипове и т.н.
А сега преглед на политическата му кариера:
октомври 2020 г:
Основаване на "Адвокати за основни права - адвокати за просвещение" във Виена
февруари 2021 г:
Основаване на политическата партия "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte"
От есента на 2021 г.: Партията му влиза в парламента на провинция Горна Австрия;
Електорални успехи на изборите за местни съвети в Горна Австрия, Долна Австрия и Тирол
Есен 2022 г:
Кандидат на MFG на президентските избори през есента.
Той се позиционира като опонент на политическия естаблишмънт.
Юли 2023 г:
Член-основател на "International Attorneys of Law" - международна асоциация, която се занимава със законодателството по света.
Ноември 2023 г:
Статут на заслужил като действащ адвокат.
От декември 2023 г. различни лекторски дейности и продължаване на правните дейности в качеството на консултант и др.
Д-р Брунер говори днес за "Човешкото достойнство е мерило за правото - всичко друго е неправилно"
Бих искала да приветствам всички вас с добре дошли и специално бих искала да ви благодаря за това, че ми позволихте да
направя своя принос днес по тази много важна тема - за правната квалификация на несправедливите закони и техните последици.
"Човешкото достойнство е мярката за справедливост.
Човешкото достойнство трябва да бъде мерило за справедливост, в противен случай това е несправедливост."
Право и справедливост не са синоними.
Законът не е задължително да бъде справедливост.
Не е задължително правосъдието да е правилно.
Но справедливост без справедливост е несправедливост.
Справедливостта винаги е справедливост.
Какво е правосъдие в юридически смисъл?
Правосъдието е оценка на знанието.
Еднакви неща се третират еднакво, а неравностойни - неравностойно.
Или да действаш така, че действията на твоята максима да бъдат издигнати в закон на света, както казва Имануел Кант.
Или просто мирен ред - защото не може да има мир без справедливост, мир без баланс на интересите.
Ако законът беше справедливост и нямаше несправедливи закони, тогава моето есе, моето изложение, щеше да е приключило.
Но реалността ни учи на нещо различно.
Тя ни учи, че идеалът за справедливост не е осъществен.
Нито в правната, нито в политическата област.
Незаконните и несправедливите закони се приемат от законодателната власт.
Те се прилагат от изпълнителната власт, а - от съдебната власт.
Всички те са задължени да спазват изискванията.
Гражданите са длъжни да спазват несправедливите закони.
Основният въпрос, с който се занимавам от много месеци - тук мога да възпроизведа само част от работата си - е правната
квалификация на несправедливите правни норми и техните последици.
За мен отправната точка за определяне на това дали законът е справедлив или несправедлив е човешкото достойнство.
Той е върховният принцип на правото от гледна точка на естественото и позитивното право .
То е централната норма на цивилизованите правни системи, които са закрепени както в
обикновеното право , така и в конституционното право .
В една демократична система, основана на върховенството на закона, цялото правосъдие идва от народа.
Свободата и равенството са стълбовете на демокрацията.
Ако народът е делегирал властта си на политическите партии, за да го представляват, народът все пак остава
суверенът, пред когото представителите са отговорни.
Дори ако в практиката на представителната демокрация властта на политическите партии все повече се разпростира върху
всички форми на обществото и гражданските структури, демокрацията съществува само ако отговаря на волята на народа.
Законът срещу народа или законите срещу закона никога не са закон и не се основават на волята на народа.
Народът, суверенът, не е делегирал правото на представителите, така че тези представители да
създават право в своя полза или право срещу народа.
Всеки, който пренебрегва закона и правосъдието в качеството си на представител, трябва да поеме
отговорност и да бъде подведен под отговорност!
Практиката в Австрия, а също и в други страни, според Конституционния съд в Австрия, а също и според австрийското
правно положение, че дори противоконституционните закони трябва да се прилагат, докато не бъдат отменени - и след това
най-много в рамките на период на ремонт до 18 месеца - означава, че несправедливостта става закон, което категорично отхвърлям.
Когато разделението на властите вече не функционира, когато правителствата могат ефективно сами да създават закони въз основа
на парламентарното си мнозинство, когато вече не подлежат на парламентарен контрол, когато правителствата попълват
административните и съдебните постове по политически причини, когато организациите и институциите, близки до държавата, са
олигархизирани [управлявани по подобие на "олигархията" (= форма на управление, при която малка група упражнява политическа власт,
), когато свободата на мнението, свободата на науката и свободата на печата се цензурират, когато инакомислещите се клеветят,
осмиват и дори преследват, когато се унищожава медийното разнообразие - тогава сме далеч от всякаква правова държава.
Най-късно с публикуването на досиетата на Института "Робърт Кох" дори за мейнстрийма стана ясно, че никога не
е имало доказателствена база за всички мерки за корона.
Тя беше увеличена чрез политически призив.
Кризата с коронавирусите от 2020 до 2023 г. е най-големият юридически и медицински скандал в света от 1945 г. насам!
За да се предотврати ефективността на подобни политически призиви в бъдеще, на всяка несправедливост трябва да
се откаже валидността на правните норми от самото начало!
Онези, които въпреки това участват в него, трябва да бъдат държани отговорни!
Човешкото достойнство - тук цитирам Тома Аквински:
"Всеки закон, който издига човешката личност, е справедлив.
Всеки закон, който унижава човешката личност, е несправедлив."
Член 16 от Австрийския общ граждански кодекс (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) установява централната норма на
оригиналното право на личност: Всяко човешко същество има вродени права, които вече са очевидни чрез
разума, и следователно трябва да се счита за личност.
Това постулира изначалното право на личност като правен принцип, централна норма на цивилизованите правни системи.
Правата на човека са вродени.
Това означава, че те не се придобиват или присъждат, и със сигурност не от правителства или представители.
Не е необходимо те да бъдат предоставени или придобити преди това.
Те са присъщи на човечеството, на това да бъдеш човек.
Това е предвидено и в член 1 от Основния закон на Германия:
Човешкото достойнство е неприкосновено.
Задължение на всички държавни органи е да ги зачитат и защитават.
Следните основни права обвързват законодателството, изпълнителната власт и юрисдикцията като пряко приложимо право.
Бих искал да добавя, че те обвързват и медиите.
В допълнение към член 1 от Основния закон, член 79 установява гаранция за вечно съществуване.
Тези основни права, неприкосновеността на човешкото достойнство, не могат да бъдат променяни с изменение на конституцията.
Тя е вечна.
Като основен етичен принцип човешкото достойнство е непреходно и стои над всяка форма на управление.
Защото всеки човешки живот е еднакво ценен и има право да съществува свободно.
"Човекът като цел сам по себе си никога не трябва да бъде средство за постигане на някаква цел", казва Имануел Кант.
Според установената практика на Федералния конституционен съд на Германия човешкото достойнство е най-висшата ценност на Основния
закон и конституционен принцип на германската правна система.
Човешкото достойнство е най-висшата конституционна ценност и не подлежи на обсъждане.
В същия смисъл член 7 от Федералната конституция на Конфедерация Швейцария постановява, че човешкото
достойнство трябва да бъде зачитано и защитавано.
Всеобща декларация за правата на човека от 10 декември 1948 г:
Всички човешки същества се раждат свободни и равни по достойнство и права, надарени са с разум и съвест
и трябва да се отнасят помежду си в дух на братство.
В Декларацията за независимостта на Съединените щати, публикувана на 4 юли 1776 г., се
провъзгласява: Всички хора са създадени равни.
Всички хора имат определени неотменими права, включително живот, свобода и стремеж към щастие.
Безусловното, задължително и неограничено зачитане на човешкото достойнство е в основата на правовата държава и
демокрацията, които не могат да бъдат предмет на преговори.
Те са абсолютната червена линия, която никога не трябва да се пресича.
Всеки, който посяга на човешкото достойнство, посяга на демократичната конституционна държава, на равенството на
закона, без което не може да има справедливост - нито закон, нито държава, която да не се превърне в банда разбойници.
Свети Августин от Хипон: "Махнете закона - какво друго е държавата, освен голяма банда разбойници?"
Като изхождам от най-висшия основен принцип на основната материална норма, както я наричам като юрист - достойнството на
човешкото същество - стигам до предложение за теза от шест тези.
Но първо, едно кратко изявление на Мартин Лутър Кинг.
"Ще бъда първият, който ще се застъпи за спазването на справедливите закони.
Човек има не само правната, но и моралната отговорност да се подчинява на справедливите закони.
И обратното, човек има моралната отговорност да не спазва несправедливите закони.
Съгласен съм със свети Августин, че несправедливият закон не е закон."
Lex iniusta non est lex - гласи най-висшата латинска сентенция.
А сега към шестте тези:
Теза 1: Основната норма на правната система, от която произлиза цялото право, е човешкото
достойнство като първостепенно право на личността.
Тя не е нито хипотеза, нито измислица.
2-ра теза: Най-високопоставеното право е човешкото достойнство като първично право на личността.
Това са присъщите му права, основните права и свободи.
Те са съставните принципи на правната система.
Трета теза: Правните норми, които нарушават достойнството на човека, неговите вродени права, са абсолютно невалидни.
Те не са стандартизирани.
По този начин представлявам позицията на преобладаващата доктрина, доктрината на т.нар.
догма за нищожност , повече за това по-късно.
4-та теза: Правните норми, които нарушават основните права и свободи на хората, са абсолютно недействителни.
Те не са стандартизирани.
Предложение 5: Правни норми, които нарушават по-висши правни норми, са абсолютно недействителни.
Те не са стандартизирани.
Шесто предложение: Законът от по-висок ранг отменя закона от по-нисък ранг с последицата на абсолютната му недействителност.
Законът с по-нисък ранг не може да нарушава закона с по-висок ранг.
Мога да обоснова тези тези, които основавам на човешкото достойнство, както от гледна точка на
позитивните правни аргументи, основани на правната ситуация, така и от гледна точка на правната философия.
Един от най-значимите учени в областта на правото през XX век е Густав Радбрух.
Той е политик от СДПГ и два пъти райхсмайстор на правосъдието във Ваймарската република.
Живее от 1878 до 1949 г.
"Задължението може да се основава на власт, но никога на задължение и валидно задължение."
Тя поставя границата между неправилно законодателство, което може би не е подходящо, може да бъде
организирано по различен начин или просто е неправилно.
Просто неправилно спрямо несправедлив закон, който е достигнал определено ниво на несправедливост.
Той обосновава това и в крайна сметка стига до известната формула на Радбрух.
Цитирам: "Конфликтът между справедливостта и правната сигурност трябва да се разреши по такъв начин, че позитивното
право, осигурено от закона и властта, да има предимство, дори ако е несправедливо и нецелесъобразно по съдържание.
Освен ако противоречието между позитивното право и правосъдието не достигне до такава степен, че правото, като
неправилно право, трябва да отстъпи пред правосъдието.
Невъзможно е да се прокара по-ясна граница между случаите на правна несправедливост и законите, които все
пак се прилагат въпреки неправилното си съдържание."
Той пише, че може да се направи и друга демаркация с цялата си острота.
А ето и основното изречение: "Там, където справедливостта дори не се преследва, където равенството, което е в основата на
справедливостта, е съзнателно отхвърлено при създаването на позитивното право, правото не само е
неправилно, но и изобщо няма характер на право.
Защото правото, включително позитивното право, не може да бъде определено по друг начин освен като заповед
и закон, които имат за цел да служат на правосъдието."
Законът трябва да служи на справедливостта, в противен случай той е несправедливост.
И продължава: "Там, където дори не се търси справедливост, създадените по този начин порядки могат да
бъдат само декрети на властта, но никога на закона.
Така че законът, който отказва човешки права на определени хора, не е правова държава."
Формулата на Радбрух след това намира място в съдебната практика на Федералния конституционен съд в така
наречените Mauerschützenprozesse след разпадането на ГДР.
Дори закон или заповед, с която се нарежда на снайперист на Стената да стреля, ако някой иска да
напусне ГДР, е неправилна и трябва да бъде наказана.
И тук стигаме до следващата съществена разпоредба - член 7 от Европейската конвенция за правата на човека:
Няма наказание без закон:
Параграф 1 гласи, че за всяко наказание за престъпление трябва да има закон. Не може да се налага по-голямо
наказание от наказанието, което е заплашено в момента на извършване на престъплението.
Има обаче едно много съществено изключение, а именно параграф 2:
Нищо в настоящия член не изключва осъждането или наказването на всяко лице, виновно за действие или бездействие, което по
времето, когато е било извършено, е било наказуемо съгласно принципите на правото, общопризнати от цивилизованите народи.
Международният наказателен съд също така прилага общите принципи на правото, признати от цивилизованите
държави в член 38 от Статута на Международния съд.
Общопризнатите правни принципи, които са по-висши от закона, са намерили своето място в
позитивното право и следователно са правно обвързващи.
Същото важи и за Европейския съюз:
Общите принципи на правото са част от първичното право на Европейския съюз.
Това включва зачитане на основните права, равно третиране и пропорционалност.
За да разберем йерархията на нормите, бих искал да обясня накратко йерархията на правната система.
Многостепенната структура на правната система като йерархия от норми означава, че всяка норма от по-нисък
ранг трябва да съответства на нормата от по-висок ранг.
Тя трябва да бъде създадена от по-високия стандарт, в противен случай е незаконна.
В Австрия етапите на правната система са организирани по следния начин.
Това обаче се отнася и за други правни системи и за страните от Европейския съюз.
Ниво 1: Най-високото ниво са основните принципи на федералната конституция.
Това са демократичните, републиканските, либералните, федералистките и конституционните принципи.
Етап 2: Първично право на Съюза, т.е. Договорите на Съюза. И много важно - Хартата на основните права на Европейския
съюз като първично право и отново общите принципи на правото.
Ниво 3: Вторично право на ЕС, което включва правото, прието от институциите на ЕС, по-специално регламенти и директиви.
Стъпка 4: Федерални конституционни закони и конституционни закони на отделните щати.
Пети етап: Федералните закони и законите на щатите като прости закони, които трябва да
са в съответствие с конституционните закони.
Ниво 6: Наредби - това са общи правни разпоредби, издавани от административни органи, които
могат да бъдат издавани само въз основа на закони.
Етап 7: И след това индивидуални решения по случая: Съдебно решение, разпореждане и решение.
Ако, както казах, дадена правна норма противоречи на тази многостепенна структура на нормативния акт,
тогава - според моето правно разбиране и според доктрината за нищожност - тя е абсолютно недействителна.
Това би означавало, че не възниква задължение за спазване на изискванията.
Тук стигаме до недействителността: Lex iniusta non est lex.
Несправедливият закон не е закон, както гласи една латинска сентенция.
В правната конституция на догмата за нищожността висшият закон дерогира - т.е. отменя - низшия
закон, който е абсолютно и непоправимо нищожен.
В този смисъл не е необходимо отделно оспорване.
Възниква така нареченият "ефект eo ipso".
За разлика от това, доктрината за изчисляване на грешка, която е разпространена в Австрия и също е залегнала в закона:
Въпреки че са незаконосъобразни, тези стандарти остават в сила и са задължителни, докато не
бъдат отменени от оторизирана държавна институция.
Това е несъвместимо с демократичното и конституционното разбиране и с логико-системната структура на правната
система като стъпаловидна структура на правната система.
В австрийското частно право, от друга страна, член 879, параграф 1 гласи: Договор, който нарушава
законова забрана или накърнява добрите нрави, е нищожен.
Така че в частното право няма нужда от оспорване, но в публичното право има.
А Конституционният съд на Австрия дори има право да остави този незаконен закон в сила за срок до 18 месеца (!).
За мен това не е съвместимо с принципите на правовата държава, а се основава единствено на силно съмнителната доктрина за
изчисляване на грешката или на определена правна сигурност.
Самият закон дава на субектите на нормата правото на самопомощ.
Най-разпространената и най-известната е самозащитата:
"Когато несправедливостта се превърне в право, съпротивата се превръща в задължение." Бертолт Брехт
Член 3 от австрийския Наказателен кодекс урежда самозащитата:
Лицето не действа противозаконно, ако използва само защитата, която е необходима, за да отблъсне настоящо или непосредствено
противоправно нападение - важно противоправно нападение - срещу своя или чуждия живот, здраве, физическа
неприкосновеност, сексуална неприкосновеност и самоопределение, свобода или собственост.
Изискванията за самоотбрана, които трябва да са налице кумулативно, са следователно неизбежна отбрана, настоящо
или непосредствено нападение, противоправност на нападението и нападение върху имущество, което може да се защити.
Нападение, което е оправдано от материалното право, т.е. закон или разпоредба - независимо дали е от страна на нахлуваща държава
- няма право на самозащита, тъй като нападението не е незаконно.
Стандартът продължава да е в сила, дори ако по-късно е отменен от съда като незаконосъобразен.
Но ако приемам, както правя аз - доктрината за недействителност, систематичното спазване на йерархичната структура на правната
система - че тези норми са абсолютно недействителни, тогава нападението от страна на нахлуваща държава е
незаконно и тогава актът на самозащита би бил допустим.
Друго много разпространено право на самопомощ: извънредното положение.
Бих искал да представя това с един много подходящ цитат - особено за нашето време - от Лудвиг фон Мизес:
"Няма по-голяма заплаха за цивилизацията от правителство от некомпетентни, корумпирани или подли хора."
Оправдателното извънредно положение в австрийското право е уредено в член 10, параграф 1 от Наказателния кодекс.
В други правни системи тя е уредена по по-сходен начин.
"Всяко лице, което извърши наказуемо от закона престъпление, за да предотврати непосредствена, значителна вреда за себе си или за
друг, е оправдано, ако вредата, застрашена от престъплението, не е непропорционално по-сериозна - т.е. трябва да се приложи
тест за пропорционалност - и не може да се очаква друго поведение от лице, свързано със защитените от закона ценности."
- т.е. неразумност на другото поведение и пропорционалност.
Освен това има и извънредно положение, което е свръхзаконно.
В него се посочва, че актът на защита при извънредно положение не е незаконен, ако правният интерес, който трябва да бъде
спасен, е с по-висока стойност от този, който е бил накърнен.
Тук бих искала да се позова на актуалната съдебна практика, особено в Германия:
Издаването на фалшиви медицински удостоверения от лекари в контекста на удостоверенията за освобождаване от маска Covid-19 и
удостоверенията за ваксинация Covid-19 трябва правилно да бъде оценено като акт на необходимост, дори да се приеме, че
тези закони за корона не са били незаконни от самото начало.
За мен те са не само извинени, но и оправдани.
Защото здравето и животът на хората са по-важни от правния интерес към надеждността на медицинските удостоверения.
Това е основната задача на лекаря: Primum non nocere, първо да не вреди - secundum cavere, да
защитава, да внимава - tertium sanare, накрая да лекува.
Следователно основното предположение е не само за акт на необходимост, както го разбирам аз, но и за
абсолютната нищожност на такива незаконни норми, които не могат да придобият нормативна валидност.
Считам, че на съдилищата не трябва да се позволява повече да прилагат такива стандарти в ущърб на обвиняемите лекари.
Първоначално казах, че всеки, който действа незаконно, който прилага незаконни закони, когато те са
абсолютно невалидни, трябва да бъде подведен под отговорност.
Приписване: Кой е приписваем, кой е отговорен и до каква степен е отговорен?
Слово от Хана Аренд:
"Никой няма право да използва послушанието си като претекст, за да оправдае действията
си. Подчинението не е оправдание за действие."
Ние се самоопределяме, това изисква човешкото достойнство.
Ако една норма, която е незаконна в йерархията на нормите, е абсолютно недействителна, то тя не е част от правната система.
Поради това не е необходимо да се спазва и не се прилага от администрацията или съдилищата.
Ако въпреки това тя се прилага, това означава действие без правно основание - следователно преди всичко нарушение на принципа
на законност - и трябва да се вмени във вина на държавния орган, чиито органи, които са му подчинени, са действали.
За мен обаче това установява не само отговорността на държавата - каквато в крайна сметка сме самите ние - но и отговорността на
действащите органи в зависимост от тяхната способност за прозрение и тяхната вина - особено за висшите и най-висши административни
органи, особено за правителствата и законодателството.
Това, което важи за отделните граждани като адресати на нормите, трябва да важи в още по-голяма степен за държавата, нейните
власти и правителства и в крайна сметка за тези действащи органи.
Никой не може да се освободи от вина и отговорност поради непознаване на закона.
Невежеството не е защита срещу закона.
Това се отнася не само за гражданите, но и за всички държавни служители, съдии и държавни органи.
За разграничаването на отговорността се позовавам аналогично на § 9 от австрийския
Наказателен кодекс, т.нар. параграф за правна грешка,
Параграф 1: Всеки, който не признава противоправността на деянието поради правна грешка, не действа
виновно, ако не може да бъде обвинен за грешката.
Със сигурност едва ли ще бъде укоримо или в много случаи няма да бъде укоримо за обикновените органи на областно
ниво, ако те не тълкуват основните права така, както би го направил един конституционен юрист.
(2): Правната грешка трябва да бъде упрекната, ако несправедливостта е била лесно
разпознаваема както за извършителя, така и за всеки друг.
Когато децата, учениците, трябваше да носят маски в класните стаи в продължение на месеци поради мерки
за корона, които не се основават на доказателства.
Ако тези деца и ученици трябва да носят маски дори в часовете по физическо възпитание - което е вредно за здравето им и
е в диаметрално противоречие с благосъстоянието на децата - тогава лесно мога да призная несправедливостта.
И второто изречение: Или ако нарушителят не се е запознал със съответните разпоредби, въпреки че е бил длъжен да го
направи според своята професия, работа или други обстоятелства.
Очаквам от всеки държавен служител да се запознае със съответните норми за основните права, особено когато става въпрос за
прилагането на закони, които са близки до посегателство, и да вземе решение тук, в най-добрия случай да се противопостави .
Параграф 3: Ако нарушителят е обвинен в грешка, се прилага наказанието, предвидено за умишлено престъпление, ако нарушителят
действа умишлено; ако нарушителят действа по небрежност, се прилага наказанието, предвидено за небрежно престъпление.
Самата държава практически никога няма да може да се позове на правна грешка като причина за изключване на нейната отговорност.
Защото той е и трябва да бъде достатъчно добре запознат с правните норми, които сам е създал.
По-скоро става въпрос за лицата, действащи от името на държавата, от които може да се очаква да имат
експертни познания в своите функции и области на дейност.
Присвояването, отговорността и задължението - както е естествено в частното право на хоризонтално ниво между
частни лица - трябва да се прилагат без ограничения и в публичното право на вертикално ниво.
Това е единственият начин да се създаде система за цялостна защита на основните права, основана на правото на
индивида на самоопределение, чрез отчетност на всички участници.
Тези, които не могат да бъдат държани отговорни, няма да се чувстват отговорни.
Но онзи, който е признал правото на своята отговорност, ще изпълни задължението на своята отговорност.
Сега ще завърша с едно искане, едно основно право - което само по себе си би трябвало да е очевидно, според
моето юридическо разбиране - но което трябва да бъде включено в каталога на основните права.
Политиката и юриспруденцията са особено призвани да направят това.
Състояние на правото:
Човекът не е създаден за закона, а законът трябва да бъде създаден за човека.
Човекът не е слуга на държавата.
Човекът е изобретател на държавата и държавата трябва да служи на изобретателя, а не обратното.
В заключение призовавам да се преформулира старото основно право:
Правни норми, които нарушават достойнството на човешките същества, техните изконни права, основни права и
свободи, нямат нормативна сила и са абсолютно недействителни.
Никой не е длъжен да ги следва и никой няма право да задължава другите да го правят.
Така ще предотвратим втора корона за всички времена!
Благодарим ви за вниманието.
Фантастично! Д-р Брунер, благодаря ви от името на цялото население на света.
Възхищавам се на начина, по който обединявате адвокатите.
Това е най-доброто решение, към което можем да се стремим.
Хората са като малки деца.
Вие сте наши бащи, вие знаете закона.
Вие предадохте това чудесно, ние го разбрахме.
Пожелаваме ви успешна борба и още много други.
Народът никога не трябва да забравя, че той е суверенът.
А правителството не е мой началник, а мой служител.
Благодаря, благодаря, благодаря!
Тези продукции са направени по повод конференция, организирана от Коалицията за борба с цензурата в Швейцария.
AZK няма финансови интереси. Нито инициаторите, нито говорителите, нито Kla.TV са получили хонорар за този запис.
Бихме искали изрично да отбележим, че това видео може да бъде възпроизвеждано и
препращано колкото пъти пожелаете в непроменен вид.
AZK не носи отговорност за съдържанието на всички материали. AZK е политически и религиозно неутрална и
поради това не прави никакви преценки за говорителите.
Статиите са само с информационна цел и не отразяват мнението на AZK. AZK е неутрален информационен център във всяко отношение.
Всеки оратор носи отговорност само за своя принос, но не и за други приноси или за AZK,
тъй като между тях няма взаимозависимости.
Важна забележка: Представената тук информация е проверена по най-добрия начин, по който знаем и вярваме.
Въпреки това лекторите и продуцентите не поемат никаква отговорност за последиците от действия или пропуски,
свързани със съдържанието на този видеоклип. Всеки сам носи отговорност за начина, по който се справя с това, което чува.