Opće informacije o pravnim propisima i pravilima AZK-a mogu se pronaći na kraju prezentacije.
Nakon vrijedne prezentacije dr. Broudyja iz Japana, sada pozdravljamo uglednog govornika iz Austrije.
On ima doktorat iz prava i bavi se centralnim problemom kako postupati ili kako dalje u slučajevima nepravednih,
tj. nezakonitih pravnih normi i njihovih posljedica.
Ali znaš, za obične građane poput mene ili nas, zapravo ne mogu postojati nepravedne pravne norme.
Za nas bi to bilo kao zločesti Djed Mraz.
I zato nikada ne bismo ni razmatrali da takva nepravda može povrijediti našu dostojanstvo i ličnost.
Ali to je upravo česta zabluda!
A dr. jur. Michael Brunner će sada suprotstaviti ovoj opasnoj zabludi sa svojim šest teza i ukazati na
načine izlaska iz ove previše neprepoznate dileme.
Ali prije nego što ga ovdje na stadionu pozdravimo, evo kratkog pregleda njegove karijere.
Dr Michael Brunner je stekao doktorat 1990. godine nakon studija prava i radio je kao advokat u Austriji 31 godinu.
Od marta 2020. godine on je aktivni kritičar mjera protiv koronavirusa, podnosi žalbe Ustavnom sudu
protiv mjera protiv koronavirusa, govori na demonstracijama, objavljuje videozapise i tako dalje.
A sada pregled njegove političke karijere:
Oktobar 2020:
Osnivanje udruženja "Advokati za osnovna prava – Advokati za prosvjetljenje" u Beču
februar 2021:
Osnivanje političke stranke "MFG – Narod, Sloboda, Osnovna prava"
Od jeseni 2021: Njegova stranka ulazi u državni parlament Gornje Austrije;
Izborni uspjesi na izborima za lokalne vijeće u Gornjoj Austriji, Donjoj Austriji i Tirolu
Jesen 2022:
Kandidat MFG-a na saveznim predsjedničkim izborima na jesen.
On se pozicionirao kao protivnik političkog establišmenta.
Juli 2023:
Osnivački član Međunarodnih advokata, međunarodnog udruženja koje se bavi zakonodavstvom širom svijeta.
Novembar 2023:
Penzionisanje kao aktivnog advokata.
Od decembra 2023. razne predavačke aktivnosti i kontinuirani pravni rad u savjetodavnoj ulozi, itd.
Dr Brunner danas govori o "Ljudsko dostojanstvo je mjera pravde – sve ostalo je nepravda."
Želio bih vam svima uputiti toplu dobrodošlicu i izraziti svoju iskrenu zahvalnost na prilici da doprinesem
današnjoj raspravi o ovoj važnoj temi, naime pravnoj klasifikaciji nepravednih zakona i njihovih posljedica.
"Ljudsko dostojanstvo je mjera pravde.
Ljudsko dostojanstvo mora biti mjera pravde, inače je to nepravda.
Zakon i pravda nisu sinonimni pojmovi.
Zakon ne mora nužno značiti pravdu.
Pravda ne mora biti zakon.
Zakon bez pravde je nepravda.
Pravda je uvijek pravda.
Šta je pravda u pravnom smislu?
Pravda je procjena znanja.
Jednako postupati prema jednakim stvarima, a nejednako prema nejednakim stvarima.
Ili djelovati na takav način da se postupci vašeg maksima mogu uzdići do univerzalnog zakona, kako kaže Immanuel Kant.
Ili jednostavno miran poredak – jer ne može biti mira bez pravde; nema mira bez ravnoteže interesa.
Da je pravda bila pravedna i da nije bilo nepravednih zakona, moj esej, moja prezentacija, već bi bila uglavnom gotova.
Međutim, stvarnost nas uči nečemu drugačijem.
Ona nas uči da ideal pravde nije ostvaren.
Ni u pravnoj sferi ni u političkoj sferi.
Nezakoniti, nepravedni zakoni se donose od strane zakonodavne vlasti.
Primjenjuju ih izvršna vlast i provodi ih sudstvo.
Svi su podložni obavezama usklađenosti.
Građani su obavezni poštovati čak i nepravedne zakone.
Glavno pitanje kojim se bavim već mnogo mjeseci – ovdje mogu iznijeti samo dio svog rada – je pravna
klasifikacija nepravednih pravnih normi i njihovih posljedica.
Za mene je polazna tačka za utvrđivanje da li je zakon pravedan ili nepravedan ljudsko dostojanstvo.
To je najviši pravni princip u prirodnom i pozitivnom pravu .
To je središnja norma civiliziranih pravnih sistema, ukorijenjena i u običnom pravu i u ustavnom pravu .
U demokratskom sistemu zasnovanom na vladavini prava, sva prava proizlaze od naroda.
Sloboda i jednakost su stubovi demokratije.
Iako su građani prenijeli svoju vlast političkim strankama da ih zastupaju, oni ostaju
suverena vlast kojoj su predstavnici odgovorni.
Iako se u praksi predstavničke demokratije moć političkih stranaka sve više širi na sve oblike društva i civilne
strukture, demokratija postoji samo ako odgovara volji naroda.
Zakoni protiv naroda ili zakoni protiv pravde nikada nisu ispravni i nisu podržani voljom naroda.
Narod, suvereni, nije delegirao svoja prava predstavnicima da bi ti predstavnici mogli donositi
zakone za vlastitu korist ili protiv volje naroda.
Svako ko kao predstavnik zanemaruje zakon i pravdu mora biti pozvan na odgovornost i
mora snositi posljedice za svoje postupke!
Praksa u Austriji, kao i u drugim zemljama, prema Ustavnom sudu u Austriji i prema austrijskom zakonu, da se čak i neustavni zakoni
moraju primjenjivati dok ne budu ukinuti – a zatim, ako je potrebno, u roku za ispravku do 18 mjeseci –
znači da nepravda postaje zakon, što ja snažno odbacujem.
Kada razdvajanje vlasti više ne funkcioniše, kada vlade mogu efektivno same donositi zakone zbog svojih parlamentarnim većina
i praktično više nisu podložne parlamentarnom nadzoru, kada vlade popunjavaju administrativna i sudska mjesta političkim
imenovanjima, kada državne organizacije i institucije postaju oligarhijske , kada se cenzuriše sloboda izražavanja, akademska
sloboda i sloboda medija, kada se oni koji misle drugačije klevetaju, ismijavaju, pa čak i progone, kada se uništava medijska
raznolikost – tada smo daleko od bilo kakve vladavine prava.
Najkasnije objavom dosjea Instituta Robert Koch, postalo je javno poznato, čak i za mainstream, da nikada nije postojala nikakva
dokazna osnova za bilo koju od mjera vezanih za koronavirus.
Bilo je uvećano političkom aklamacijom .
Kriza koronavirusa od 2020. do 2023. bila je najveći pravni i medicinski skandal širom svijeta od 1945. godine!
Kako bi se takvi politički slogani u budućnosti učinili neefikasnim, svakoj nepravdi mora
se od samog početka uskratiti pravna valjanost!
Svako ko učestvuje u ovome mora biti pozvan na odgovornost!
Ljudsko dostojanstvo – ovdje citiram Tomu Akvinskog:
Svaki zakon koji uzdiže ljudsko dostojanstvo je pravedan.
Svaki zakon koji ponižava ljudsko dostojanstvo je nepravedan.
Član 16 Austrijskog općeg građanskog zakonika, kao središnja norma temeljnog prava ličnosti, propisuje da
svako ljudsko biće ima urođena prava koja su razumu očigledna i stoga se mora smatrati osobom.
Ovo postulatira temeljno pravo ličnosti kao pravni princip i središnju normu civiliziranih pravnih sistema.
Prava su svojstvena ljudskim bićima.
To znači da se ne stječu niti posuđuju, a pogotovo ne od vlada ili predstavnika.
Ne moraju se prvo dodijeliti ili steći.
Oni su svojstveni čovječanstvu, suštini ljudskog bića.
Član 1 Njemačkog osnovnog zakona također propisuje:
Ljudsko dostojanstvo je nepovredivo.
Dužnost je svih državnih vlasti da ih poštuju i štite.
Sljedeća temeljna prava obavezuju zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast kao direktno primjenjiv zakon.
I želio bih dodati da oni također vezuju medije.
Osim člana 1 Osnovnog zakona, član 79 propisuje da ustav ostaje na snazi zauvijek.
Ova temeljna prava, neotuđivost ljudskog dostojanstva, ne mogu se izmijeniti čak ni ustavnim amandmanom.
To je vječno.
Ljudsko dostojanstvo je bezvremenski etički princip koji nadilazi svaki oblik vlasti.
Za svaki ljudski život je jednak i ima pravo slobodno postojati.
"Ljudska bića, kao svrhe sama u sebi, nikada ne smiju biti tretirana kao sredstva za
postizanje cilja," prema Immanuelu Kantu.
Prema utvrđenoj sudskoj praksi Njemačkog saveznog ustavnog suda, ljudsko dostojanstvo je najviša vrijednosna odluka
Osnovnog zakona i ustavni princip njemačkog pravnog sistema.
Ljudsko dostojanstvo je najviša ustavna vrijednost i nije predmet pregovora.
U istom duhu, član 7 Saveznog ustava Švicarske Konfederacije navodi da se ljudsko dostojanstvo mora poštovati i štititi.
Opća deklaracija o ljudskim pravima od 10. decembra 1948:
Svi ljudi su rođeni slobodni i jednaki u dostojanstvu i pravima, obdareni razumom i savješću, i
trebaju se međusobno odnositi u duhu bratstva.
Deklaracija o nezavisnosti Sjedinjenih Američkih Država, objavljena 4. jula 1776.,
proglašava: Svi ljudi su stvoreni jednaki.
Sva ljudska bića imaju određena neotuđiva prava, uključujući život, slobodu i težnju ka sreći.
Bezuvjetno, neophodno i neograničeno poštovanje ljudskog dostojanstva je temelj vladavine prava
i demokratije, o kojem se ne može pregovarati.
Oni čine apsolutnu crvenu liniju koja se nikada ne smije preći.
Oni koji krše ljudsko dostojanstvo krše demokratsku ustavnu državu i vladavinu prava, bez kojih ne može biti pravde –
bez zakona, bez države koja ne bi postala družina razbojnika.
Augustin iz Hipona: "Oduzmi pravdu i šta je država nego velika banda razbojnika?"
Na osnovu onoga što ja, kao pravnik, nazivam vrhovnim temeljnim načelom osnovne materijalne norme –
ljudskog dostojanstva – došao sam do niza od šest teza.
Ali prvo, kratka izjava Martina Luthera Kinga.
Bio bih prvi koji bi zagovarao poštivanje poštenih zakona.
Čovjek ne samo da ima pravnu, nego i moralnu odgovornost da se pridržava pravednih zakona.
Suprotno tome, ljudi imaju moralnu odgovornost da ne poštuju nepravedne zakone.
Slažem se sa svetim Augustinom da nepravedni zakon uopće nije zakon.
Nije zakon nepravedan zakon, kaže najviša latinska maksima.
A sada na šest teza:
Prva teza: Osnovna norma pravnog sistema, iz koje proizlazi svako pravo, jeste ljudsko dostojanstvo kao izvornog prava pojedinca.
To nije ni hipoteza ni fikcija.
2. teza: Najviši zakon je ljudsko dostojanstvo kao temeljno pravo pojedinca.
Ovo su njegova urođena prava, temeljna prava i slobode.
Oni čine sastavne principe pravnog sistema.
3. teza: Pravne norme koje krše ljudsko dostojanstvo i urođena prava su apsolutno ništavne.
Nemaju normativnu valjanost.
U tom pogledu zastupam stajalište prevladavajuće doktrine, doktrine takozvane dogme ništetnosti , više o tome kasnije.
Četvrta teza: Pravne norme koje krše osnovna ljudska prava i slobode su apsolutno ništavne.
Nemaju normativnu valjanost.
5. teza: Pravne norme koje krše više rangirane pravne norme su apsolutno ništavne.
Nemaju normativnu valjanost.
6. teza: Viši zakon nadjačava niži zakon, čime potonji postaje apsolutno ništavan i nevažeći.
Niži zakon ne može poništiti viši zakon.
Mogu opravdati ove teze, koje temeljim na ljudskom dostojanstvu, kako u smislu pozitivnog prava kroz
pravnu situaciju, tako i u smislu pravne filozofije.
Gustav Radbruch bio je jedan od najvažnijih pravnih naučnika 20. vijeka.
Bio je političar SPD-a i dva puta je obnašao dužnost reich-ministra pravde tokom Weimarske Republike.
Živio je od 1878. do 1949.
"Moć može biti zasnovana na nuždi, ali nikada na obavezi ili valjanosti."
On povlači crtu između neispravnog zakona, koji možda nije prikladan, mogao bi biti
drugačije strukturiran ili je jednostavno pogrešan.
Jednostavno je pogrešno nazivati nepravednim zakonom ono što je dostiglo određeni stepen nepravde.
On objašnjava svoje razloge, što na kraju dovodi do Radbruchove čuvene formule.
Citim: "Konflikt između pravde i pravne sigurnosti vjerovatno se može riješiti davanjem prednosti pozitivnom
pravu, koje je osigurano zakonima i moći, čak i ako je njegov sadržaj nepravedan i neprikladan."
Osim ako kontradikcija između pozitivnog prava i pravde ne dosegne takav nepodnošljiv nivo da
pravo, kao pogrešno pravo, mora ustupiti mjesto pravdi.
Nemoguće je povući jasnu granicu između slučajeva pravne nepravde i zakona koji ostaju na snazi uprkos svojoj netačnoj sadržini.
Još jedna razlika, piše on, može se napraviti s najvećom jasnoćom.
I evo ključne rečenice: "Gdje se pravda čak ni ne traži, gdje je jednakost, koja je u srcu pravde, namjerno
uskraćena pri uspostavljanju pozitivnog prava, zakon nije samo pogrešan, već uopće nema pravnog karaktera."
Za pravo, pa čak i pozitivno pravo, ne može se definirati ni na koji drugi način osim kao
naredba i zakon čija je svrha služiti pravdi.
Zakon mora služiti pravdi, inače je nepravda.
I on nastavlja: "Gdje se pravda čak ni ne traži, aranžmani tako stvoreni mogu biti samo izrazi moći, nikada pravna načela."
Dakle, zakon koji određenim ljudima uskraćuje ljudska prava nije pravni princip.
Radbruchova formula je potom uključena u sudsku praksu Saveznog ustavnog suda u
takozvanim procesima "Wall shooter" nakon pada DDR-a.
Zakon ili naredba kojom se graničar naređuje da puca u svakoga ko pokuša napustiti DDR također je nepravedna i kažnjiva.
I ovdje dolazimo direktno do sljedeće ključne odredbe, članka 7. Evropske konvencije o ljudskim pravima:
Nema kazne bez zakona:
Stavak 1 navodi da mora postojati zakon za svaku kaznu za prekršaj. Ne smije se izreći kazna koja je stroža od
kazne koja je bila na snazi u trenutku počinjenja prekršaja.
Međutim, postoji jedan vrlo važan izuzetak od ovoga, naime u stavku 2:
Ovaj članak neće utjecati na suđenje i kažnjavanje bilo koje osobe za bilo koji čin ili propust koji je, u
vrijeme kada je počinjen, bio kriminalan prema načelima prava općeprihvaćenim od strane civiliziranih naroda.
Slično tome, u članu 38 Statuta Međunarodnog suda pravde, Međunarodni krivični sud primjenjuje opće
principe prava priznate od strane civiliziranih naroda.
Općepriznati pravni principi koji imaju prednost nad zakonom ugrađeni su u pozitivno pravo i stoga su pravno obavezujući.
Isto važi i za Evropsku uniju:
Opći pravni principi su dio primarnog prava Evropske unije.
Ovo se odnosi na poštovanje temeljnih prava, jednakost u postupanju i proporcionalnost.
Da bih razumio hijerarhiju normi, želio bih ukratko objasniti strukturu pravnog sistema.
Hijerarhijska struktura pravnog sistema kao hijerarhija normi znači da se svaka niže rangirana
norma mora usklađivati sa više rangiranom normom.
Mora biti generisano prema višem standardu, inače je nezakonito.
U Austriji smo regulirali hijerarhijsku strukturu pravnog sistema na sljedeći način.
Međutim, ovo se također odnosi i na druge pravne sisteme, uključujući zemlje unutar Evropske unije.
Nivo 1: Najviši nivo se sastoji od osnovnih principa Saveznog ustava.
Ovo su demokratski, republikanski, liberalni, federalistički i ustavni principi.
Faza 2: primarno pravo Unije, tj. ugovori o Evropskoj uniji. I vrlo važno, Povelja o osnovnim pravima Evropske
unije kao primarno pravo i, zauzvrat, opći principi prava.
Nivo 3: sekundarno pravo EU, koje obuhvata zakonodavstvo usvojeno od institucija EU, posebno uredbe i direktive.
Nivo 4: Savezni ustavni zakoni i državni ustavni zakoni pojedinih saveznih država.
5. nivo: Savezni zakoni i državni zakoni kao jednostavni zakoni koji moraju biti u skladu s ustavnim zakonima.
Nivo 6: Propisi – to su opće pravne odredbe koje donose upravne vlasti, a koje se mogu donositi samo na osnovu zakona.
Faza 7: A zatim pojedinačne odluke u slučajevima: presuda, nalog i odluka.
Ako, kao što sam rekao, pravna norma proturječi ovoj hijerarhijskoj strukturi pravnih propisa,
onda je – prema mom pravnom shvatanju i doktrini ništetnosti – apsolutno ništavna i nevažeća.
To bi također značilo da se ne bi pokrenula ni obaveza usklađivanja.
Ovdje dolazimo do ništavnosti: nepravedni zakon nije zakon.
Nepravedan zakon nije nikakav zakon, kao latinska maksima.
Pravna konstrukcija doktrine ništetnosti, prema kojoj viši zakon derogira – tj. nadjačava –
niži zakon, koji je apsolutno i neopozivo ništavan.
U tom smislu nije potreban zaseban prigovor.
Događa se takozvani "Eo ipso efekt".
Suprotno tome, doktrina obračuna grešaka, koja je uobičajena u Austriji i također utemeljena u zakonu:
Uprkos njihovoj nezakonitosti, takvi standardi ostaju na snazi i obavezujući dok ih ne ukinu putem
osporavanja od strane ovlaštene državne institucije.
Ovo je nespojivo s demokratskim i ustavnim shvatanjem i s logičkom i sistematskom
strukturom pravnog sistema kao hijerarhijske strukture.
U austrijskom privatnom pravu, međutim, član 879(1) propisuje: Ugovor koji krši zakonsku zabranu
ili je u suprotnosti s javnim poretkom je ništavan.
Dakle, u privatnom pravu nema potrebe za osporavanjem, ali u javnom pravu ona svakako postoji.
A Ustavni sud u Austriji čak ima mogućnost da dozvoli da ovaj nezakoniti zakon ostane na snazi do 18 mjeseci (!).
Po mom mišljenju, ovo je nespojivo s načelima vladavine prava i temelji se isključivo na vrlo upitnoj doktrini
izračunavanja pogreške i određenom stupnju pravne sigurnosti.
Sam zakon daje onima na koje se norme odnose pravo na samopomoć.
Najčešća i najpoznatija je samoobrana:
"Kad nepravda postane zakon, otpor postaje dužnost." Bertolt Brecht
Odjeljak 3 Austrijskog krivičnog zakonika reguliše samoodbranu:
Osoba ne postupa protuzakonito ako koristi samo obranu potrebnu da odvrati sadašnji ili neposredni nezakoniti napad – što je
važno, nezakoniti napad – na vlastiti ili tuđi život, zdravlje, tjelesni integritet, seksualni
integritet i samoodređenje, slobodu ili imovinu.
Uslovi za samoobranu, koji se moraju kumulativno ispuniti, su stoga nužna odbrana, sadašnji ili neposredni napad,
nezakonitost napada i napad na imovinu koja se može braniti.
Napad opravdan materijalnim pravom, tj. zakonodavstvom ili propisima – bilo da ga izvodi agresivna država –
ne predstavlja samoobranu, jer napad nije nezakonit.
Standard ostaje na snazi čak i ako ga sud kasnije poništi kao nezakonit.
Međutim, ako zauzmem stav koji zagovaram – doktrinu ništetnosti, sistematsko razmatranje hijerarhijske strukture pravnog sistema
– da su takve norme apsolutno ništavne, tada je napad agresivne države nezakonit i čin samoodbrane bi zaista bio dozvoljen.
Još jedno vrlo često pravo samopomoći: hitan slučaj.
Želio bih započeti vrlo prikladnim citatom Ludwiga von Misesa, koji je posebno relevantan za naša vremena:
Nema veće prijetnje civilizaciji od vlade nesposobnih, korumpiranih ili zlih ljudi.
Olakšavajuće okolnosti u austrijskom pravu regulisane su u članu 10. stav 1. Krivičnog zakonika.
Regulisano je na sličan način u drugim pravnim sistemima.
Svako ko počini kažnjivo djelo kako bi spriječio neposrednu, značajnu štetu sebi ili drugoj osobi, oslobođen je krivnje ako
šteta koja prijeti tim djelom nije nesrazmjerno teška – tj. mora se primijeniti test proporcionalnosti – i ako
se od osobe povezane s pravno zaštićenim vrijednostima nije moglo očekivati drugo ponašanje.
– tj. nerazumnost bilo kojeg drugog ponašanja i proporcionalnost.
Osim toga, postoji i vanredno stanje koje nadilazi zakon.
Navodi se: Odbrambena radnja poduzeta u hitnom slučaju nije nezakonita ako je pravni interes
koji se štiti veći od interesa koji je oštećen.
Želio bih se ovdje osvrnuti na trenutnu sudsku praksu, posebno u Njemačkoj:
Izdavanje lažnih medicinskih potvrda od strane ljekara u kontekstu potvrda za izuzeće od nošenja maski zbog COVID-19 i
potvrda o vakcinaciji protiv COVID-19 mora se ispravno ocijeniti kao mjera u vanrednim okolnostima, čak i
pod pretpostavkom da takvi zakoni o koronavirusu od samog početka nisu bili nezakoniti.
Ne samo da su u mojim očima opravdani, već su i opravdani.
Jer su ljudsko zdravlje i život vrijedniji od zakonskog prava na pouzdanost medicinskih potvrda.
Primarna dužnost ljekara je: Primum non nocere, prvo ne čini štetu – secundum cavere, zaštiti,
budi oprezan – tertium sanare, na kraju izliječi.
Stoga, po mom mišljenju, to se ne bi prvenstveno trebalo smatrati činom nužnosti, nego apsolutnom ništavnošću
takvih nepravednih normi, koje se ne mogu smatrati valjanima.
Smatram da sudovima više ne bi trebalo biti dopušteno primjenjivati takve standarde na štetu optuženih liječnika.
Rekao sam na početku da svako ko postupa nezakonito, ko primjenjuje nezakonite zakone kada su oni
apsolutno ništavni, mora biti pozvan na odgovornost.
Pripisivost: Ko je odgovoran, ko je odgovoran za svoje postupke i u kojoj mjeri su odgovorni?
Riječ Hannah Arendt o ovoj temi:
Niko nema pravo koristiti poslušnost kao izgovor za opravdanje svojih postupaka. Poslušnost nije opravdanje za djelovanje.
Mi smo samoodređeni; ljudsko dostojanstvo to zahtijeva.
Ako je norma koja je nezakonita u hijerarhiji normi apsolutno ništavna, onda ona nije dio pravnog sistema.
Stoga se ono ne mora poštovati i ni administracija ni sudovi ga ne primjenjuju.
Ako se ipak primijeni, to predstavlja radnju bez pravne osnove – i time prije svega kršenje načela zakonitosti – i pripisuje
se državnom organu čiji su organi postupili na taj način.
Međutim, za mene to opravdava ne samo odgovornost države – koja je, u konačnici, na nama samima – nego i odgovornost tijela koja
djeluju prema njihovoj sposobnosti razumijevanja i prema njihovoj krivnji – osobito viših i
najviših upravnih tijela, osobito vlada i zakonodavstva.
Ono što se primjenjuje na pojedinačne građane kao adresate normi mora se još više primjenjivati na državu, njene
vlasti i vlade, a u konačnici i na ta tijela koja djeluju.
Niko ne može biti oslobođen krivice i odgovornosti zbog neznanja zakona.
Neznanje zakona nije izgovor.
Ovo se ne odnosi samo na građane, već i na sve državne službenike, sudije i sve državne vlasti.
Da bih definisao granice odgovornosti, pozivam se na član 9 Austrijskog krivičnog
zakonika, takozvanu klauzulu o pravnoj zabludi.
Stavak 1: Svako ko ne prepoznaje protupravnost djela zbog pravne greške nije kriv ako mu se ta greška ne može pripisati.
Sigurno je teško, ako ne i nemoguće u mnogim slučajevima, kritikovati lokalne vlasti zbog toga što ne tumače temeljna
prava na isti način kao što bi to učinio ustavni pravnik.
Stavak 2: Za pravnu grešku se krivi ako je nepravilnost bila jednako lako prepoznatljiva počinitelju kao i bilo kome drugom.
Kada su djeca i učenici mjesecima morali nositi maske u učionicama zbog mjera protiv
koronavirusa koje nisu bile zasnovane na dokazima.
Ako su ova djeca i učenici ponekad morali nositi maske na časovima fizičkog odgoja – što je štetno za
zdravlje i u potpunoj suprotnosti s najboljim interesima djeteta – onda mi je ta nepravda lako vidljiva.
I druga rečenica: Ili ako počinitelj nije upoznao relevantne propise, iako je bio obavezan to učiniti
zbog svog zanimanja, profesije ili drugih okolnosti.
Očekujem da se svaki državni službenik upozna s relevantnim standardima temeljnih prava, posebno kada je riječ o primjeni
nametljivih zakona, te da donese odluku o ovom pitanju ili barem uloži prigovor ako mu se čine nezakonitim ili upitnim.
Stavak 3: Ako se greška smatra krivom, onda, ako počinitelj postupa namjerno, primjenjuje se kazna
predviđena za namjerni čin; ako postupa nepažljivo, primjenjuje se kazna predviđena za nepažljivi čin.
Država sama, u gotovo nijednom slučaju, neće moći pozvati se na pravnu grešku kao osnovu za
isključivanje svoje odgovornosti i dužnosti.
Zato što je dovoljno upoznat sa pravnim normama koje je sam stvorio i mora biti upoznat s njima.
Naprotiv, radi se o osobama koje djeluju u ime države, od kojih se može i treba očekivati da imaju
stručnost u svojoj funkciji i oblastima djelovanja.
Odgovornost, obaveza i krivica – koje su u privatnom pravu na horizontalnom nivou između privatnih lica stvar
svakodnevice – moraju se bez ograničenja primjenjivati i u javnom pravu na vertikalnom nivou.
Samo na ovaj način, kroz odgovornost svih uključenih aktera, može se stvoriti sustav sveobuhvatne zaštite temeljnih
prava koji se temelji na pravu pojedinca na samoopredjeljenje.
Oni koji ne mogu biti smatrani odgovornima neće se osjećati odgovornima.
Ali oni koji su prepoznali pravo svoje odgovornosti ispunit će dužnost svoje odgovornosti.
Sada dolazim do svog zaključka s zahtjevom, osnovnim pravom – koje, prema mom pravnom shvatanju, treba biti samorazumljivo
– ali koje treba biti uključeno u katalog osnovnih prava.
Politika i jurisprudencija imaju posebnu odgovornost u tom pogledu.
Preduvjet za pravo:
Ljudi nisu stvoreni za zakon; naprotiv, zakon mora biti stvoren za ljude.
Pojedinac nije sluga države.
Čovjek je tvorac države, i država mora služiti svom tvorcu, nikada obrnuto.
Konačno, pozivam da se sljedeće reformuliše kao temeljno pravo:
Pravne norme koje krše ljudsko dostojanstvo, urođena prava, temeljna prava i slobode nemaju
normativnu valjanost i apsolutno su ništavne.
Niko nije obavezan da ih slijedi i niko nema pravo da druge na to obavezuje.
Ovako ćemo zauvijek spriječiti drugu pandemiju koronavirusa!
Hvala vam na pažnji.
Fantastično! Dr. Brunner, zahvaljujem vam u ime cjelokupnog svjetskog stanovništva.
Divim se kako okupljaš advokate.
To je najbolje rješenje kojem možemo težiti.
Ljudi su kao mala djeca.
Vi ste naši očevi, znate zakon.
Sjajno si to objasnio, razumjeli smo.
Želimo vam sreću i čitavu gomilu još.
Narod nikada ne smije zaboraviti da je suveren.
A vlada nije moj nadređeni, već moj zaposlenik.
Hvala, hvala, hvala!
Ove produkcije su nastale povodom konferencije Koalicije protiv cenzure u Švicarskoj.
AZK ne teži nikakvim finansijskim interesima. Ni inicijatori, ni govornici, ni Kla.TV
nisu primili nikakvu naknadu za ovo snimanje.
Željeli bismo izričito istaknuti da se ovaj video može reproducirati i prosljeđivati onoliko
puta koliko se želi u nepromijenjenom obliku.
AZK nije odgovoran za sadržaj bilo kojih doprinosa. AZK je politički i vjerski neutralan i stoga ne ocjenjuje govornike.
Članci služe isključivo u informativne svrhe i ne odražavaju stav AZK-a. AZK je neutralni informativni centar u svakom pogledu.
Svaki govornik je odgovoran samo za svoj doprinos, a ne za druge doprinose ili AZK, jer među njima nema međuzavisnosti.
Važna napomena: Informacije predstavljene ovdje provjerene su najbolje što smo znali i vjerovali.
Ipak, govornici i producenti ne prihvataju nikakvu odgovornost za posljedice koje proizlaze iz postupaka ili
propusta u vezi sadržaja ovog videa. Svako snosi isključivu odgovornost za to kako postupa s onim što čuje.