Yleistä tietoa oikeudellisista määräyksistä ja AZK-säännöistä on esityksen lopussa.
Japanilaisen tohtori Broudyn arvokkaan esityksen jälkeen vuorossa on nyt korkeatasoinen puhuja Itävallasta.
Hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi ja käsittelee keskeistä ongelmaa siitä, miten käsitellä epäoikeudenmukaisia
eli lainvastaisia oikeusnormeja ja niiden seurauksia.
Mutta tiedättehän, että minun tai meidän kaltaisillemme tavallisille kansalaisille ei oikeastaan voi olla
olemassa epäoikeudenmukaisia oikeudellisia normeja.
Se olisi meille kuin huono joulupukki.
Ja siksi emme edes ajattele, että tällainen epäoikeudenmukaisuus voisi edes loukata ihmisarvoamme ja persoonallisuuttamme.
Mutta tämä on nimenomaan yleinen väärinkäsitys!
Tätä vaarallista harhakäsitystä vastaan tohtori Michael Brunner esittää nyt kuusi teesiä ja osoittaa keinoja, joilla tästä
aivan liian vähälle huomiolle jääneestä dilemmasta päästään.
Ennen kuin toivotamme hänet tervetulleeksi stadionille, vilkaisemme hänen ansioluetteloaan.
Tohtori Michael Brunner väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1990 ja työskenteli asianajajana Itävallassa 31 vuotta.
Hän on maaliskuusta 2020 lähtien kritisoinut aktiivisesti koronavirustoimenpiteitä, tehnyt valituksia
koronavirustoimenpiteitä vastaan perustuslakituomioistuimelle, puhunut mielenosoituksissa, julkaissut videoita ja niin edelleen.
Ja nyt katsaus hänen poliittiseen uraansa:
Lokakuu 2020:
Perusoikeusjuristit - valistusjuristit -järjestön perustaminen Wieniin
Helmikuu 2021:
Poliittisen puolueen "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte" perustaminen.
Syksystä 2021 alkaen: Hänen puolueensa pääsee Itävallan osavaltion yläosavaltion parlamenttiin;
Vaalimenestys Ylä-Itävallan, Ala-Itävallan ja Tirolin kunnallisvaaleissa
Syksy 2022:
MFG:n ehdokas syksyn presidentinvaaleissa.
Hän asettui poliittisen järjestelmän vastustajaksi.
heinäkuu 2023:
Kansainvälisen lakimiesyhdistyksen "International Attorneys of Law" perustajajäsen, joka on kansainvälinen
yhdistys, joka keskittyy lainsäädäntöön kaikkialla maailmassa.
Marraskuu 2023:
Emeritusasema aktiivisena asianajajana.
Joulukuusta 2023 alkaen erilaiset luentotoimet ja jatkuva oikeudellinen toiminta neuvonantajana jne.
Tohtori Brunner puhuu tänään aiheesta "Ihmisarvo on oikean mitta - kaikki muu on väärin"
Haluan toivottaa teidät kaikki lämpimästi tervetulleiksi ja kiittää teitä erityisesti siitä, että saan tänään puhua
tästä erittäin tärkeästä aiheesta, epäoikeudenmukaisten lakien oikeudellisesta pätevyydestä ja niiden seurauksista.
"Ihmisarvo on oikeudenmukaisuuden mitta.
Ihmisarvon on oltava oikeudenmukaisuuden mitta, muuten se on epäoikeudenmukaisuutta."
Laki ja oikeus eivät ole synonyymejä.
Lain ei tarvitse olla oikeutta.
Oikeuden ei tarvitse olla oikea.
Mutta oikeus ilman oikeutta on vääryyttä.
Oikeus on aina oikeutta.
Mitä on oikeus oikeudellisessa mielessä?
Oikeus on tiedon arviointia.
Tasa-arvoisia asioita kohdellaan tasa-arvoisesti, epätasa-arvoisia asioita epätasa-arvoisesti.
Tai toimia niin, että maksimisi mukaiset toimet voitaisiin nostaa maailman laiksi, kuten Immanuel Kant sanoo.
Tai yksinkertaisesti rauhanjärjestys - koska rauhaa ei voi olla ilman oikeudenmukaisuutta, ei rauhaa ilman etujen tasapainoa.
Jos laki olisi oikeudenmukainen eikä epäoikeudenmukaisia lakeja olisi olemassa, esseeni, esitykseni, olisi suurelta osin ohi.
Mutta todellisuus opettaa meille jotain muuta.
Se opettaa meille, että oikeudenmukaisuuden ihanne ei ole toteutunut.
Ei oikeudellisella eikä poliittisella alalla.
Lainsäätäjä säätää laittomia ja epäoikeudenmukaisia lakeja.
Täytäntöönpanovalta soveltaa niitä ja oikeuslaitos panee ne täytäntöön.
Niiden kaikkien on noudatettava sääntöjä.
Kansalaisten on noudatettava epäoikeudenmukaisia lakeja.
Keskeinen kysymys, jota olen pohtinut monta kuukautta - voin esittää tässä vain osan työstäni - on epäoikeudenmukaisten
oikeusnormien oikeudellinen pätevyys ja niiden seuraukset.
Minulle lähtökohtana määritettäessä, onko laki oikeudenmukainen vai epäoikeudenmukainen, on ihmisarvo.
Se on luonnonoikeuden ja positiivisen oikeuden ylin oikeusperiaate.
Se on keskeinen normi sivistyneissä oikeusjärjestelmissä, jotka ovat ankkuroituneet sekä
tavalliseen lakiin että perustuslailliseen oikeuteen .
Oikeusvaltioperiaatteeseen perustuvassa demokraattisessa järjestelmässä kaikki oikeus tulee kansalta.
Vapaus ja tasa-arvo ovat demokratian peruspilareita.
Jos kansa on delegoinut valtaansa poliittisille puolueille edustamaan itseään, kansa pysyy
kuitenkin suvereenina, jolle edustajat ovat vastuussa.
Vaikka edustuksellisen demokratian käytännössä poliittisten puolueiden valta laajenee yhä enemmän kaikkiin
yhteiskunnan muotoihin ja kansalaisrakenteisiin, demokratia on olemassa vain, jos se vastaa kansan tahtoa.
Laki kansaa vastaan tai laki lakia vastaan ei ole koskaan laki, eivätkä ne perustu kansan tahtoon.
Kansa, suvereeni, ei ole delegoinut lakia edustajille niin, että nämä edustajat säätäisivät
lakia omaksi edukseen tai lakia kansaa vastaan.
Kaikkien, jotka eivät piittaa laista ja oikeudesta edustajan ominaisuudessa, on
otettava vastuu ja heidät on saatava vastuuseen!
Itävallan perustuslakituomioistuimen mukaan Itävallassa ja myös muissa maissa vallitseva käytäntö, jonka mukaan jopa perustuslain
vastaisia lakeja on sovellettava, kunnes ne kumotaan - ja sen jälkeen korkeintaan 18 kuukauden korjausajan kuluessa -
tarkoittaa, että vääryydestä tulee laki, minkä torjun jyrkästi.
Kun vallanjako ei enää toimi, kun hallitukset voivat tehokkaasti säätää lakeja itse parlamentaarisen enemmistönsä perusteella, kun
ne eivät enää ole parlamentaarisen valvonnan alaisia, kun hallitukset täyttävät hallinnollisia ja oikeudellisia virkoja
poliittisesti, kun valtiota lähellä olevat organisaatiot ja instituutiot ovat oligarkkisoituneet [johtavat "oligarkian" (=
hallintomuoto, jossa pieni ryhmä käyttää poliittista valtaa, kun mielipiteen-, tieteen- ja lehdistönvapautta sensuroidaan, kun
toisinajattelijoita panetellaan, pilkataan ja jopa vainotaan, kun tiedotusvälineiden monimuotoisuus tuhotaan
- silloin olemme kaukana oikeusvaltion periaatteista.
Viimeistään Robert Koch -instituutin asiakirjojen julkaisemisen myötä jopa valtavirran edustajille tuli
julkiseksi, että kaikille koronatoimenpiteille ei ole koskaan ollut olemassa todistusaineistoa .
Se oli suurennettu poliittisen puhelun perusteella.
Vuosien 2020-2023 koronaviruskriisi oli suurin oikeudellinen ja lääketieteellinen
skandaali maailmanlaajuisesti sitten vuoden 1945!
Jotta tällaisten poliittisten vetoomusten tehokkuus tulevaisuudessa estettäisiin, kaikelta vääryydeltä
on alusta alkaen kiellettävä oikeusnormien pätevyys!
Jokainen, joka kuitenkin osallistuu tähän, on saatava vastuuseen!
Ihmisarvo - lainaan tässä Tuomas Akvinolaista:
"Jokainen laki, joka kohottaa ihmisen persoonallisuutta, on oikeudenmukainen.
Jokainen laki, joka alentaa ihmisen persoonallisuutta, on epäoikeudenmukainen."
Itävallan yleisen siviililain (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) 16 §:ssä vahvistetaan alkuperäisen
henkilöllisyysoikeuden keskeinen normi: Jokaisella ihmisellä on synnynnäisiä oikeuksia, jotka ovat jo järjen
avulla ilmeisiä, ja siksi häntä on pidettävä persoonana.
Tämä edellyttää persoonallisuuden perusoikeutta oikeusperiaatteena, joka on
sivistyneiden oikeusjärjestelmien keskeinen normi.
Ihmisoikeudet ovat synnynnäisiä.
Tämä tarkoittaa, että niitä ei hankita tai myönnetä, eivätkä varsinkaan hallitukset tai edustajat.
Niitä ei tarvitse myöntää tai hankkia ensin.
Ne ovat olennainen osa ihmisyyttä, ihmisenä olemista.
Tästä säädetään myös Saksan perustuslain 1 artiklassa:
Ihmisarvo on loukkaamaton.
Kaikkien valtion viranomaisten velvollisuus on kunnioittaa ja suojella niitä.
Seuraavat perusoikeudet sitovat lainsäädäntöä, toimeenpanovaltaa ja lainkäyttövaltaa suoraan sovellettavana lakina.
Haluaisin lisätä, että ne sitovat myös tiedotusvälineitä.
Peruslain 1 artiklan lisäksi 79 artiklassa säädetään ikuisen olemassaolon takaamisesta.
Näitä perusoikeuksia, ihmisarvon loukkaamattomuutta, ei voida muuttaa perustuslain muutoksella.
Se on ikuinen.
Ihmisarvo on eettisenä perusperiaatteena ajaton ja kaikkien hallitusmuotojen yläpuolella.
Koska jokainen ihmiselämä on samanarvoinen ja sillä on oikeus olla vapaasti olemassa.
Immanuel Kantin mukaan "Ihminen ei saa koskaan olla itsetarkoituksena keino päämäärän saavuttamiseksi".
Saksan liittovaltion perustuslakituomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ihmisarvo on peruslain korkein arvopäätös
ja Saksan oikeusjärjestelmän perustuslaillinen periaate.
Ihmisarvo on korkein perustuslaillinen arvo, josta ei voida neuvotella.
Samassa mielessä Sveitsin valaliiton perustuslain 7 artiklassa todetaan, että ihmisarvoa on kunnioitettava ja suojeltava.
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus, annettu 10 päivänä joulukuuta 1948:
Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja samanarvoisina ihmisarvoiltaan ja oikeuksiltaan, heillä on järki ja
omatunto, ja heidän tulisi kohdella toisiaan veljeyden hengessä.
Yhdysvaltojen itsenäisyysjulistuksessa, joka julkaistiin 4. heinäkuuta 1776,
julistetaan: Kaikki ihmiset on luotu tasa-arvoisiksi.
Kaikilla ihmisillä on tiettyjä luovuttamattomia oikeuksia, kuten elämä, vapaus ja onnellisuuden tavoittelu.
Ihmisarvon ehdoton, välttämätön ja rajoittamaton kunnioittaminen on oikeusvaltion ja
demokratian perusta, josta ei voida neuvotella.
Ne muodostavat ehdottoman punaisen viivan, jota ei saa koskaan ylittää.
Jokainen, joka loukkaa ihmisarvoa, loukkaa demokraattista oikeusvaltiota, lain tasa-arvoa, jota ilman ei voi olla
oikeutta - ei lakia, ei valtiota, josta ei tulisi rosvojoukkoa.
Pyhä Augustinus Hippolaiselta: "Ota laki pois - mitä muuta valtio on kuin suuri rosvojoukko?"
Lähden liikkeelle aineellisen perusnormin korkeimmasta perusperiaatteesta, kuten minä juristina
sitä kutsun - ihmisarvosta - ja päädyn kuuden teesin muodostamaan tutkielmaehdotuksen.
Mutta ensin Martin Luther Kingin lyhyt lausunto.
"Olen ensimmäinen, joka kannattaa oikeudenmukaisten lakien noudattamista.
Oikeudenmukaisten lakien noudattaminen ei ole vain oikeudellinen vaan myös moraalinen velvollisuus.
Sitä vastoin ihmisellä on moraalinen vastuu olla piittaamatta epäoikeudenmukaisista laeista.
Olen samaa mieltä Pyhän Augustinuksen kanssa siitä, että epäoikeudenmukainen laki ei ole laki."
Lex iniusta non est lex, sanoo korkein latinankielinen motto.
Ja nyt kuuteen teesiin:
Teesi 1: Oikeusjärjestelmän perusnormi, josta kaikki oikeus lähtee, on ihmisarvo persoonallisuuden perusoikeutena.
Se ei ole hypoteesi eikä fiktio.
2. teesi: Korkeimmalle asetettu oikeus on ihmisarvo persoonallisuuden perusoikeutena.
Nämä ovat hänen luontaisia oikeuksiaan, perusoikeuksiaan ja -vapauksiaan.
Ne muodostavat oikeusjärjestelmän perusperiaatteet.
3. teesi: Oikeudelliset normit, jotka loukkaavat ihmisarvoa, hänen synnynnäisiä oikeuksiaan, ovat täysin mitättömiä.
Niitä ei ole standardoitu.
Edustan näin ollen vallitsevan opin kantaa, niin sanotun mitätöintidogman oppia , tästä lisää myöhemmin.
4. teesi: Oikeudelliset normit, jotka loukkaavat ihmisten perusoikeuksia ja -vapauksia, ovat täysin mitättömiä.
Niitä ei ole standardoitu.
Väite 5: Oikeudelliset normit, jotka rikkovat korkeamman tason oikeudellisia normeja, ovat täysin mitättömiä.
Niitä ei ole standardoitu.
6. lause: Korkeamman asteen laki kumoaa alemman asteen lain, jolloin se on täysin mitätön.
Alempiarvoinen laki ei voi rikkoa ylempiarvoista lakia.
Voin perustella näitä ihmisarvoon perustuvia teesejä sekä oikeustilanteeseen perustuvilla positiivisilla
oikeudellisilla argumenteilla että oikeusfilosofisesti.
Yksi 1900-luvun tärkeimmistä oikeusoppineista oli Gustav Radbruch.
Hän oli SPD:n poliitikko ja Weimarin tasavallan aikana kahdesti valtakunnan oikeusministeri.
Hän eli vuosina 1878-1949.
"Pakko voi perustua valtaan, mutta ei koskaan velvollisuuteen ja pätevään."
Siinä vedetään raja virheellisen lainsäädännön välille, joka ei ehkä ole tarkoituksenmukainen, joka voitaisiin
järjestää toisin tai joka on yksinkertaisesti virheellinen.
Yksinkertaisesti virheellinen epäoikeudenmukainen laki, joka on saavuttanut tietyn epäoikeudenmukaisuuden tason.
Hän perustelee tämän, ja se johtaa lopulta Radbruchin kuuluisaan kaavaan.
Lainaan: "Oikeudenmukaisuuden ja oikeusvarmuuden välinen ristiriita olisi ratkaistava siten, että positiivinen oikeus,
joka on turvattu lailla ja valtuuksilla, menee etusijalle, vaikka se olisi sisällöltään
epäoikeudenmukainen ja epätarkoituksenmukainen.
Ellei positiivisen oikeuden ja oikeudenmukaisuuden välinen ristiriita ole niin sietämätön, että lain on
vääränä lakina väistyttävä oikeudenmukaisuuden tieltä.
On mahdotonta vetää jyrkempää rajaa oikeudellisen epäoikeudenmukaisuuden tapausten ja niiden
lakien välille, joita kuitenkin sovelletaan niiden virheellisestä sisällöstä huolimatta."
Toinen rajaus, hän kirjoittaa, voidaan tehdä kaikella terävyydellä.
Ja tässä on keskeinen lause: "Jos oikeudenmukaisuutta ei edes tavoitella, jos oikeudenmukaisuuden ytimenä oleva tasa-arvo on
tarkoituksellisesti kielletty positiivisen oikeuden luomisessa, laki ei ole ainoastaan väärä
laki, vaan siltä puuttuu lain luonne kokonaan.
Sillä oikeutta, myös positiivista oikeutta, ei voida määritellä millään muulla tavalla kuin määräykseksi ja
säädökseksi, jonka tarkoituksena on palvella oikeutta."
Lain on palveltava oikeutta, muuten se on epäoikeudenmukaisuutta.
Ja hän jatkaa: "Kun oikeudenmukaisuuteen ei edes pyritä, näin luodut järjestykset voivat
olla vain vallan, eivät koskaan lain, määräyksiä.
Laki, joka kieltää ihmisoikeudet tietyiltä ihmisiltä, ei siis ole oikeusvaltio."
Radbruchin kaava löysi sitten tiensä liittovaltion perustuslakituomioistuimen oikeuskäytäntöön niin
sanotuissa Mauerschützenprosesseissa DDR:n hajoamisen jälkeen.
Jopa laki tai käsky, jossa muurin tarkka-ampuja käsketään ampumaan, jos joku haluaa
lähteä DDR:stä, on väärin ja siitä on rangaistava.
Ja nyt tulemme seuraavaan keskeiseen määräykseen, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaan:
Ei rangaistusta ilman lakia:
Artiklan 1 kohdassa todetaan, että jokaista rikoksen rangaistusta varten on oltava laki. Rangaistusta ei saa määrätä suuremmaksi
kuin se rangaistus, joka uhkaa rikoksen tekohetkellä.
Tästä on kuitenkin yksi hyvin merkittävä poikkeus, nimittäin 2 kohta:
Tämän artiklan määräykset eivät estä tuomitsemasta tai rankaisemasta henkilöä, joka on syyllistynyt tekoon tai
laiminlyöntiin, joka tekohetkellä oli rangaistava sivistyneiden kansojen yleisesti tunnustamien oikeusperiaatteiden mukaan.
Kansainvälinen rikostuomioistuin soveltaa siis myös kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön 38 artiklassa
sivistysvaltioiden tunnustamia yleisiä oikeusperiaatteita.
Yleisesti tunnustetut oikeusperiaatteet, jotka ovat lakia ylempänä, ovat löytäneet tiensä
positiiviseen oikeuteen ja ovat siten oikeudellisesti sitovia.
Sama koskee Euroopan unionia:
Yleiset oikeusperiaatteet ovat osa Euroopan unionin primaarioikeutta.
Tähän sisältyy perusoikeuksien kunnioittaminen, yhdenvertainen kohtelu ja suhteellisuus.
Jotta voisimme ymmärtää normien hierarkian, haluaisin selittää lyhyesti oikeusjärjestelmän hierarkian.
Oikeusjärjestelmän porrastettu rakenne normihierarkiana tarkoittaa, että jokaisen alemman
tason normin on vastattava ylemmän tason normia.
Sen on oltava korkeamman tason standardin tuottama, muuten se on laiton.
Itävallassa oikeusjärjestelmän vaiheet on järjestetty seuraavasti.
Tämä koskee kuitenkin myös muita oikeusjärjestelmiä ja Euroopan unionin jäsenvaltioita.
Taso 1: Korkein taso on liittovaltion perustuslain perusperiaatteet.
Nämä ovat demokraattiset, tasavaltalaiset, liberaalit, federalistiset ja perustuslailliset periaatteet.
Vaihe 2: Unionin primaarioikeus eli unionin perussopimukset. Ja hyvin tärkeää - Euroopan unionin perusoikeuskirja
primaarioikeutena ja jälleen yleiset oikeusperiaatteet.
Taso 3: EU:n johdettu oikeus, joka sisältää EU:n toimielinten antaman lainsäädännön, erityisesti asetukset ja direktiivit.
Taso 4: Liittovaltion perustuslaki ja osavaltion perustuslaki.
5. vaihe: liittovaltion lait ja osavaltioiden lait ovat yksinkertaisia lakeja, joiden on oltava perustuslain mukaisia.
Taso 6: Asetukset - nämä ovat hallintoviranomaisten antamia yleisiä säännöksiä, jotka voidaan antaa vain lakien perusteella.
Vaihe 7: Ja sitten yksittäistapauksia koskevat päätökset: Tuomio, määräys ja päätös.
Jos, kuten sanoin, oikeudellinen normi on ristiriidassa säädöksen porrastetun rakenteen kanssa, se on -
oikeudellisen käsitykseni mukaan ja pätemättömyysperiaatteen mukaisesti - ehdottomasti mitätön.
Tämä merkitsisi sitä, että velvollisuutta noudattaa säännöksiä ei ole.
Tässä tullaan mitättömyyteen: Lex iniusta non est lex.
Epäoikeudenmukainen laki ei ole laki, latinankielinen sanonta.
Pätemättömyysdogman oikeudellisena perustana on, että korkeampi laki poikkeaa - eli kumoaa - alemman
lain, joka on ehdottomasti ja peruuttamattomasti mitätön.
Tässä mielessä erillistä riitauttamista ei tarvita.
Syntyy niin sanottu "eo ipso -vaikutus".
Sen sijaan Itävallassa yleinen ja myös laissa vahvistettu virhelaskentaoppi:
Laittomuudesta huolimatta tällaiset normit pysyvät voimassa ja sitovina, kunnes valtuutettu valtion toimielin kumoaa ne.
Tämä on ristiriidassa demokraattisen ja perustuslaillisen ymmärryksen sekä oikeusjärjestelmän loogis-systemaattisen
rakenteen kanssa oikeusjärjestelmän porrastettuna rakenteena.
Itävallan yksityisoikeudessa 879 §:n 1 momentissa säädetään puolestaan seuraavaa: Sopimus, joka rikkoo lakisääteistä kieltoa
tai loukkaa hyvän tavan vastaista menettelyä, on mitätön.
Yksityisoikeudessa ei siis tarvita haastetta, mutta julkisoikeudessa tarvitaan.
Itävallan perustuslakituomioistuimella on jopa valtuudet jättää tämä lainvastainen laki voimaan jopa 18 kuukaudeksi (!).
Minusta tämä ei ole sopusoinnussa oikeusvaltion periaatteiden kanssa, vaan se perustuu vain erittäin kyseenalaiseen
virheiden laskentaan tai tiettyyn oikeusvarmuuteen.
Laki itsessään antaa normien alaisille oikeuden itseapuun.
Yleisin ja tunnetuin on itsepuolustus:
"Kun vääryydestä tulee oikeus, vastarinnasta tulee velvollisuus." Bertolt Brecht.
Itävallan rikoslain 3 §:ssä säädetään itsepuolustuksesta:
Henkilö ei toimi lainvastaisesti, jos hän käyttää vain sellaista puolustautumiskeinoa, joka on tarpeen hänen omaan tai toisen
henkilön henkeen, terveyteen, fyysiseen koskemattomuuteen, seksuaaliseen koskemattomuuteen ja itsemääräämisoikeuteen,
vapauteen tai omaisuuteen kohdistuvan nykyisen tai välittömän lainvastaisen hyökkäyksen -
merkittävän lainvastaisen hyökkäyksen - torjumiseksi.
Itsepuolustuksen edellytyksiä, joiden on oltava kumulatiivisia, ovat siis välttämätön puolustus, hyökkäys on
käynnissä tai uhkaava, hyökkäys on lainvastainen ja hyökkäys kohdistuu omaisuuteen, jota voidaan puolustautua.
Hyökkäyksellä, joka on oikeutettu aineellisella oikeudella eli lailla tai säädöksellä - olipa kyseessä hyökkäävä valtio - ei ole
oikeutta itsepuolustukseen, koska hyökkäys ei ole lainvastainen.
Normi on edelleen voimassa, vaikka tuomioistuin kumoaisi sen myöhemmin lainvastaisena.
Mutta jos katson, kuten minä teen - mitättömyysoppi, oikeusjärjestelmän hierarkkisen rakenteen systemaattinen
noudattaminen - että tällaiset normit ovat täysin mitättömiä, silloin hyökkäävän valtion hyökkäys on
laiton, ja silloin itsepuolustusteko olisi sallittua.
Toinen hyvin yleinen oikeus itseapuun: hätätila.
Haluaisin aloittaa tämän hyvin osuvalla lainauksella - erityisesti meidän aikaamme varten - Ludwig von Misesiltä:
"Ei ole suurempaa uhkaa sivilisaatiolle kuin epäpätevien, korruptoituneiden tai häijyjen ihmisten muodostama hallitus."
Itävallan lainsäädännössä anteeksiannettavasta hätätilasta säädetään rikoslain 10 §:n 1 momentissa.
Muissa oikeusjärjestelmissä sitä säännellään samankaltaisemmin.
"Se, joka syyllistyy laissa rangaistavaksi säädettyyn rikokseen välttääkseen itselleen tai toiselle aiheutuvan välittömän ja
merkittävän haitan, vapautetaan syytteestä, jos rikoksen uhkaama vahinko ei ole suhteettoman paljon vakavampi - eli on sovellettava
suhteellisuusarviointia - eikä oikeudellisesti suojattuihin arvoihin liitetyltä henkilöltä voida odottaa muuta käytöstä."
- eli muun käyttäytymisen kohtuuttomuus ja suhteellisuus.
Sitten on myös ylioikeudellinen hätätila.
Sen mukaan puolustautumistoimi hätätilassa ei ole lainvastainen, jos pelastettava
oikeudellinen etu on arvokkaampi kuin vahingoittunut etu.
Haluaisin viitata tässä yhteydessä nykyiseen oikeuskäytäntöön, erityisesti Saksassa:
Lääkärin antamia vääriä lääkärintodistuksia Covid-19-maskista vapauttamista koskevien todistusten ja
Covid-19-rokotustodistusten yhteydessä on arvioitava asianmukaisesti välttämättömyystapauksena,
vaikka oletettaisiinkin, että tällaiset corona-lait eivät olleet laittomia alusta alkaen.
Minulle he eivät ole ainoastaan anteeksiantamattomia, vaan myös oikeutettuja.
Koska ihmisten terveys ja elämä ovat tärkeämpiä kuin lääketieteellisten todistusten
luotettavuuteen liittyvä oikeudellinen etu.
Se on lääkärin ensisijainen tehtävä: Primum non nocere, ensinnäkin ei saa vahingoittaa - secundum cavere,
suojella, olla varovainen - tertium sanare, lopulta parantaa.
Ensisijainen oletus ei siis ole ainoastaan välttämättömyyslaki, kuten minä sen ymmärrän, vaan myös sellaisten
laittomien normien absoluuttinen mitätöinti, jotka eivät voi saavuttaa normatiivista pätevyyttä.
Olen sitä mieltä, että tuomioistuinten ei pitäisi enää antaa soveltaa tällaisia normeja syytettyjen lääkäreiden vahingoksi.
Alun perin sanoin, että jokainen, joka toimii laittomasti, joka soveltaa laittomia lakeja, vaikka
ne ovat täysin mitättömiä, on saatava vastuuseen.
Syyllisyys: Kuka on syyllinen, kuka on vastuussa ja missä määrin hän on vastuussa?
Sana Hannah Arendtilta:
"Kenelläkään ei ole oikeutta käyttää kuuliaisuuttaan tekosyynä tekojensa
oikeuttamiseen. Totteleminen ei ole tekojen oikeutus."
Olemme itsemäärääviä, sitä ihmisarvo vaatii.
Jos normihierarkiassa lainvastainen normi on täysin mitätön, se ei kuulu oikeusjärjestelmään.
Sen vuoksi sitä ei tarvitse noudattaa, eivätkä hallinto tai tuomioistuimet sovella sitä.
Jos sitä kuitenkin sovelletaan, se merkitsee toimintaa ilman oikeusperustaa - siis ensisijaisesti laillisuusperiaatteen
rikkomista - ja se on katsottava sen valtion viranomaisen syyksi, jonka vastuulla olevat elimet ovat toimineet.
Minulle tämä ei kuitenkaan merkitse ainoastaan valtion - jota me itse viime kädessä olemme - vastuuta, vaan myös toimivien elinten
vastuuta niiden ymmärryskyvyn ja syyllisyyden mukaan - erityisesti ylempien ja korkeimpien hallintoelinten,
erityisesti hallitusten ja lainsäädännön osalta.
Se, mikä koskee yksittäisiä kansalaisia normien vastaanottajina, on sitäkin enemmän sovellettava valtioon, sen toimivaltaan
ja hallituksiin ja viime kädessä myös näihin toimiviin elimiin.
Kukaan ei voi vapautua syyllisyydestä ja vastuusta tietämättömyydellä laista.
Tietämättömyys ei ole mikään puolustus lakia vastaan.
Tämä ei koske ainoastaan kansalaisia vaan kaikkia virkamiehiä, tuomareita ja valtion elimiä.
Vastuun rajaamisen osalta viittaan vastaavasti Itävallan rikoslain 9 §:ään, niin sanottuun oikeudellisen virheen pykälään,
1 kohta: Se, joka ei tunnista tekonsa vääryyttä oikeudellisen virheen vuoksi, ei toimi
syyllisesti, jos häntä ei voida syyttää virheestä.
On varmasti tuskin tai monissa tapauksissa ei ole moitittavaa, jos yksinkertaiset piiritason elimet eivät
tulkitse perusoikeuksia kuten perustuslakijuristi tekisi.
(2): Oikeusvirhe on moitittava, jos vääryys on ollut helposti tunnistettavissa niin tekijälle kuin kenelle tahansa muullekin.
Kun lapset ja oppilaat joutuivat käyttämään luokkahuoneissa naamareita kuukausien ajan
todisteisiin perustumattomien koronatoimenpiteiden vuoksi.
Jos nämä lapset ja oppilaat joutuisivat jopa käyttämään naamareita liikuntatunneilla - mikä on haitallista heidän
terveydelleen ja täysin ristiriidassa lasten hyvinvoinnin kanssa - voin helposti tunnustaa epäoikeudenmukaisuuden.
Ja toinen virke: Tai jos rikoksentekijä ei ole tutustunut asiaa koskeviin säännöksiin, vaikka hänen olisi pitänyt tutustua
niihin ammattinsa, työnsä tai muiden olosuhteidensa vuoksi.
Odotan jokaisen virkamiehen perehtyvän perusoikeuksia koskeviin normeihin, erityisesti kun on kyse sellaisten lakien
soveltamisesta, jotka ovat lähellä loukkausta, ja tekevän tässä yhteydessä päätöksen, parhaimmillaan esittävän vastalauseen .
3 kohta: Jos rikoksentekijää syytetään virheestä, sovelletaan tahallisesta rikoksesta säädettyä rangaistusta, jos rikoksentekijä
toimii tahallisesti; jos rikoksentekijä toimii huolimattomasti, sovelletaan huolimattomasta rikoksesta säädettyä rangaistusta.
Valtio itse ei käytännössä koskaan voi vedota oikeudelliseen virheeseen syynä vastuunsa ja vastuunsa poissulkemiseen.
Koska hän tuntee ja hänen on tunnettava riittävästi ne oikeudelliset normit, jotka hän on itse luonut.
Pikemminkin kyse on valtion puolesta toimivista henkilöistä, joilla voidaan olettaa olevan
asiantuntemusta tehtävässään ja toiminta-alueellaan.
Syyllisyys, vastuu ja vastuu - kuten yksityisoikeudessa horisontaalisella tasolla yksityishenkilöiden
välillä on itsestään selvää - on sovellettava rajoituksetta myös vertikaalisella tasolla julkisoikeudessa.
Tämä on ainoa tapa luoda kattava perusoikeuksien suojelujärjestelmä, joka perustuu yksilön
itsemääräämisoikeuteen ja jossa kaikki toimijat ovat vastuussa.
Ne, joita ei voida pitää vastuullisina, eivät tunne vastuuta.
Mutta se, joka on tunnustanut vastuunsa oikeuden, täyttää vastuunsa velvollisuuden.
Lopuksi esitän vaatimuksen, perusoikeuden - jonka pitäisi olla itsestään selvä oikeudellisen ymmärrykseni mukaan -
mutta joka pitäisi sisällyttää perusoikeuksien luetteloon.
Erityisesti politiikka ja oikeustiede joutuvat tekemään tämän.
Oikeuden tila:
Ihmistä ei ole luotu lakia varten, vaan laki on luotava ihmistä varten.
Ihminen ei ole valtion palvelija.
Ihminen on valtion keksijä, ja valtion on palveltava keksijää eikä koskaan päinvastoin.
Lopuksi vaadin, että vanha perusoikeus muotoillaan uudelleen:
Oikeusnormeilla, jotka loukkaavat ihmisarvoa, ihmiselle luontaisia oikeuksia, perusoikeuksia ja -vapauksia, ei
ole normatiivista voimaa, ja ne ovat täysin mitättömiä.
Kenenkään ei ole pakko noudattaa niitä, eikä kenelläkään ole oikeutta velvoittaa muita noudattamaan niitä.
Näin estämme toisen koronan syntymisen ikuisiksi ajoiksi!
Kiitos huomiostanne.
Fantastista! Tohtori Brunner, kiitos koko maailman väestön puolesta.
Ihailen tapaa, jolla saat asianajajat yhteen.
Se on paras ratkaisu, johon voimme pyrkiä.
Ihmiset ovat kuin pieniä lapsia.
Te olette isiämme, te tunnette lain.
Välititte tämän hienosti, me ymmärsimme sen.
Toivotamme sinulle hyvää taistelua ja paljon muuta.
Kansa ei saa koskaan unohtaa, että se on hallitsija.
Hallitus ei ole esimieheni vaan työntekijäni.
Kiitos, kiitos, kiitos!
Nämä tuotannot tehtiin Sveitsissä järjestetyn sensuurin vastaisen koalition konferenssin yhteydessä.
AZK ei harjoita taloudellisia etuja. Aloittajat, puhujat tai Kla.TV eivät ole saaneet palkkiota tästä tallenteesta.
Haluamme nimenomaisesti huomauttaa, että tätä videota voidaan jäljentää ja lähettää
eteenpäin niin usein kuin halutaan muuttamattomana.
AZK ei ole vastuussa minkään kirjoituksen sisällöstä. AZK on poliittisesti ja uskonnollisesti
puolueeton, eikä se sen vuoksi tee mitään arvioita puhujista.
Artikkelit on tarkoitettu vain tiedoksi, eivätkä ne vastaa AZK:n mielipidettä. AZK on kaikin puolin puolueeton tiedotuskeskus.
Kukin puhuja on vastuussa vain omasta puheenvuorostaan eikä muista puheenvuoroista tai AZK:sta,
koska niiden välillä ei ole keskinäisiä riippuvuuksia.
Tärkeä huomautus: Tässä esitetyt tiedot on tarkistettu parhaan tietämyksemme ja uskomme mukaan.
Puhujat ja tuottajat eivät kuitenkaan ota minkäänlaista vastuuta tämän videon sisältöön liittyvien toimien tai
laiminlyöntien seurauksista. Jokainen kantaa yksin vastuun siitä, miten suhtautuu kuulemaansa.