Bendrą informaciją apie teisinį reglamentavimą ir AZK taisykles rasite pristatymo pabaigoje.
Po vertingo Dr. Broudy iš Japonijos pranešimo dabar kalbės aukštos kokybės pranešėjas iš Austrijos.
Jis yra teisės mokslų daktaras ir nagrinėja pagrindinę problemą, kaip kovoti su neteisingomis, t.
y. neteisėtomis, teisės normomis ir jų pasekmėmis.
Bet žinote, paprastiems piliečiams, tokiems kaip aš ar mes, iš tikrųjų negali būti tokio dalyko kaip neteisingos teisės normos.
Mums tai būtų tarsi blogas Kalėdų senelis.
Štai kodėl mums net nekyla mintis, kad tokia neteisybė galėtų pažeisti mūsų orumą ir asmenybę.
Tačiau tai yra klaidinga nuomonė!
Būtent prieš šią pavojingą klaidingą sampratą daktaras Michaelas Brunneris dabar išsakys savo šešias tezes ir
nurodys būdus, kaip išspręsti šią per daug nepripažintą dilemą.
Tačiau prieš pasveikindami jį stadione, trumpai apžvelkime jo gyvenimo aprašymą.
Dr. Michaelis Brunneris 1990 m. įgijo teisės daktaro laipsnį ir 31 metus dirbo teisininku Austrijoje.
Nuo 2020 m. kovo mėn. jis aktyviai kritikuoja koronaviruso priemones, teikia skundus dėl koronaviruso
priemonių Konstituciniam Teismui, kalba demonstracijose, skelbia vaizdo įrašus ir pan.
O dabar jo politinės karjeros apžvalga:
2020 m. spalio mėn:
"Teisininkų už pagrindines teises - teisininkų už švietimą" įkūrimas Vienoje
2021 m. vasario mėn:
Politinės partijos "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte" įkūrimas
Nuo 2021 m. rudens jo partija patenka į Aukštutinės Austrijos žemės parlamentą;
Rinkimų sėkmė Aukštutinės Austrijos, Žemutinės Austrijos ir Tirolio savivaldybių tarybų rinkimuose
2022 m. ruduo:
rudenį vyksiančiuose prezidento rinkimuose.
Jis prisistatė kaip politinio establišmento priešininkas.
2023 m. liepos mėn:
Tarptautinės asociacijos "International Attorneys of Law", kurioje daugiausia dėmesio skiriama
teisės aktų leidybai visame pasaulyje, steigėjas.
2023 m. lapkričio mėn:
emerito statusas kaip aktyvaus teisininko.
Nuo 2023 m. gruodžio mėn. - įvairi paskaitų skaitymo veikla, tęstinė teisinė veikla kaip patarėjas ir t. t.
Dr. Brunneris šiandien kalba apie "Žmogaus orumas yra teisingumo matas - visa kita yra neteisinga"
Norėčiau jus visus nuoširdžiai pasveikinti ir ypač padėkoti už tai, kad man šiandien buvo leista
pasisakyti šia labai svarbia tema apie neteisingų įstatymų teisinį kvalifikavimą ir jų pasekmes.
"Žmogaus orumas yra teisingumo matas.
Žmogaus orumas privalo būti teisingumo matas, kitaip tai yra neteisingumas".
Teisė ir teisingumas nėra sinonimai.
Teisė nebūtinai turi būti teisingumas.
Teisingumas nebūtinai turi būti teisingas.
Tačiau teisingumas be teisingumo yra neteisingumas.
Teisingumas visada yra teisingumas.
Kas yra teisingumas teisine prasme?
Teisingumas yra žinių vertinimas.
Su vienodais dalykais elgiamasi vienodai, su nelygiais - nevienodai.
Arba elgtis taip, kad tavo maksima būtų pakelta į pasaulio dėsnį, kaip sako Immanuelis Kantas.
Arba paprasčiausiai taikos tvarka, nes taikos negali būti be teisingumo; taikos negali būti be interesų pusiausvyros.
Jei teisė būtų teisingumas ir nebūtų neteisingų įstatymų, tada mano rašinys, mano pristatymas, apskritai būtų baigtas.
Tačiau tikrovė mus moko ko kito.
Tai mus moko, kad teisingumo idealas nebuvo įgyvendintas.
Nei teisinėje, nei politinėje srityje.
Neteisėtus ir neteisingus įstatymus priima įstatymų leidžiamoji valdžia.
Juos taiko vykdomoji valdžia, o jų vykdymą užtikrina teisminė valdžia.
Jie visi privalo laikytis reikalavimų.
Piliečiai privalo laikytis neteisingų įstatymų.
Pagrindinis klausimas, kurį sprendžiau daugelį mėnesių - čia galiu pateikti tik dalį savo darbo - yra
neteisingų teisės normų teisinis kvalifikavimas ir jų pasekmės.
Mano nuomone, atskaitos taškas nustatant, ar įstatymas yra teisingas, ar neteisingas, yra žmogaus orumas.
Tai aukščiausias teisės principas prigimtinės ir pozityviosios teisės požiūriu .
Tai pagrindinė civilizuotoje teisinėje sistemoje, kuri yra įtvirtinta tiek paprotinėje teisėje ,
tiek konstitucinėje teisėje , galiojanti norma.
Demokratinėje teisinėje sistemoje visas teisingumas priklauso nuo žmonių.
Laisvė ir lygybė yra demokratijos ramsčiai.
Jei žmonės perdavė savo įgaliojimus politinėms partijoms, kad jos jiems atstovautų, žmonės vis tiek
išlieka suverenu, kuriam atstovai yra atsakingi.
Nors atstovaujamosios demokratijos praktikoje politinių partijų galia vis labiau apima visas visuomenės
formas ir pilietines struktūras, demokratija egzistuoja tik tada, kai ji atitinka žmonių valią.
Įstatymas prieš žmones arba įstatymas prieš įstatymą niekada nėra įstatymas ir nėra pagrįstas žmonių valia.
Tauta, suverenas, neperdavė teisės atstovams, kad šie priimtų įstatymus savo naudai arba prieš tautą.
Kiekvienas, kuris kaip atstovas nepaiso įstatymų ir teisingumo, turi prisiimti atsakomybę ir būti patrauktas atsakomybėn!
Austrijoje, taip pat ir kitose šalyse, pagal Austrijos Konstitucinio Teismo ir pagal Austrijos teisinę padėtį taikoma
praktika, kad net ir antikonstituciniai įstatymai turi būti taikomi tol, kol jie nepanaikinami, o tada ne ilgiau
kaip per 18 mėnesių remonto laikotarpį, reiškia, kad neteisybė tampa įstatymu, o tai aš griežtai atmetu.
Kai nebeveikia valdžių padalijimas, kai vyriausybės gali veiksmingai pačios kurti įstatymus, remdamosi parlamentine
dauguma, kai jos nebepriklauso parlamentinei kontrolei, kai vyriausybės politiškai užima administracinius ir teismų postus,
kai valstybei artimos organizacijos ir institucijos yra oligarchizuotos [valdomos "oligarchijos" (= valdymo forma, kai
nedidelė grupė naudojasi politine valdžia, kai cenzūruojama nuomonės, mokslo ir spaudos laisvė, kai kitaminčiai šmeižiami,
išjuokiami ir net persekiojami, kai naikinama žiniasklaidos įvairovė, - tada esame toli nuo bet kokios teisinės valstybės.
Vėliausiai paskelbus Roberto Kocho instituto bylas, net ir pagrindinės srovės atstovams tapo žinoma, kad
niekada nebuvo įrodymų bazės visoms koronos priemonėms.
Jis buvo padidintas politiniu skambučiu.
2020-2023 m. koronaviruso krizė buvo didžiausias teisinis ir medicininis skandalas pasaulyje nuo 1945 m.!
Kad tokie politiniai raginimai ateityje nebūtų veiksmingi, nuo pat pradžių reikia paneigti
bet kokios neteisybės teisinių normų galiojimą!
Tie, kurie vis dėlto jame dalyvauja, turi būti patraukti atsakomybėn!
Žmogaus orumas - čia cituoju Tomą Akvinietį:
"Kiekvienas įstatymas, iškeliantis žmogaus asmenybę, yra teisingas.
Bet koks įstatymas, žeminantis žmogaus asmenybę, yra neteisingas."
Austrijos bendrojo civilinio kodekso (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) 16 skirsnyje nustatyta pagrindinė pirminės asmenybės
teisės norma: Kiekvienas žmogus turi įgimtas teises, kurios jau yra akivaizdžios protui, todėl jis turi būti laikomas asmeniu.
Tai postuluoja pirminę asmens teisę kaip teisinį principą, pagrindinę civilizuotų teisinių sistemų normą.
Žmogaus teisės yra įgimtos.
Tai reiškia, kad jų neįgyja ir nesuteikia, ir tikrai ne vyriausybės ar atstovai.
Jų nebūtina suteikti ar įsigyti pirmiausia.
Jie yra neatsiejami nuo žmogiškumo, nuo buvimo žmogumi.
Tai numatyta ir Vokietijos pagrindinio įstatymo 1 straipsnyje:
Žmogaus orumas yra neliečiamas.
Visų valstybės institucijų pareiga yra juos gerbti ir saugoti.
Toliau išvardytos pagrindinės teisės yra tiesiogiai taikomos teisės aktams, vykdomajai valdžiai ir jurisdikcijai.
Taip pat norėčiau pridurti, kad jie taip pat įpareigoja žiniasklaidą.
Be Pagrindinio įstatymo 1 straipsnio, 79 straipsnyje įtvirtinta egzistavimo neribotą laiką garantija.
Šių pagrindinių teisių, žmogaus orumo neliečiamumo, negalima pakeisti Konstitucijos pataisa.
Jis yra amžinas.
Žmogaus orumas, kaip pamatinis etinis principas, yra amžinas ir viršesnis už bet kokią valdymo formą.
Nes kiekviena žmogaus gyvybė yra vienodai vertinga ir turi teisę laisvai egzistuoti.
"Žmogus, kaip tikslas pats savaime, niekada neturi būti priemonė tikslui pasiekti", - sakė Immanuelis Kantas.
Pagal Vokietijos Federalinio Konstitucinio Teismo suformuotą praktiką žmogaus orumas yra aukščiausia
vertybė, įtvirtinta Pagrindiniame įstatyme, ir Vokietijos teisės sistemos konstitucinis principas.
Žmogaus orumas yra aukščiausia konstitucinė vertybė, dėl kurios negalima derėtis.
Šveicarijos Konfederacijos Federalinės konstitucijos 7 straipsnyje taip pat teigiama, kad
žmogaus orumas turi būti gerbiamas ir saugomas.
1948 m. gruodžio 10 d. Visuotinė žmogaus teisių deklaracija:
Visi žmonės gimsta laisvi ir lygūs savo orumu ir teisėmis, yra apdovanoti protu ir sąžine ir
turėtų elgtis vieni su kitais broliška dvasia.
1776 m. liepos 4 d. paskelbtoje Jungtinių Amerikos Valstijų Nepriklausomybės deklaracijoje skelbiama: Visi žmonės yra lygūs.
Visi žmonės turi tam tikras neatimamas teises, įskaitant gyvybę, laisvę ir laimės siekimą.
Besąlygiška, būtina ir neribota pagarba žmogaus orumui yra teisinės valstybės ir
demokratijos pagrindas, dėl kurio negalima derėtis.
Jie sudaro absoliučią raudoną liniją, kurios niekada negalima peržengti.
Kas pažeidžia žmogaus orumą, pažeidžia demokratinę konstitucinę valstybę, įstatymo lygybę, be kurios negali būti teisingumo
- nei įstatymo, nei valstybės, kuri netaptų plėšikų gauja.
Šventasis Augustinas iš Hipono: "Atimkite įstatymą - kas yra valstybė, jei ne didelė plėšikų gauja?"
Pradėdamas nuo aukščiausio pagrindinės materialinės normos principo, kaip jį vadinu kaip teisininkas,
- žmogaus orumo, - pateikiu šešių tezių pasiūlymą.
Bet pirmiausia trumpas Martino Liuterio Kingo pareiškimas.
"Aš pirmas pasisakyčiau už sąžiningų įstatymų laikymąsi.
Žmogus turi ne tik teisinę, bet ir moralinę pareigą paklusti teisingiems įstatymams.
Kita vertus, žmogus turi moralinę atsakomybę nepaisyti neteisingų įstatymų.
Sutinku su šventuoju Augustinu, kad neteisingas įstatymas nėra įstatymas".
"Lex iniusta non est lex", sako aukščiausia lotynų kalbos sentencija.
O dabar pereikime prie šešių tezių:
1 tezė: Pagrindinė teisinės sistemos norma, iš kurios kyla visa teisė, yra žmogaus orumas kaip pirminė asmens teisė.
Tai nėra nei hipotezė, nei fikcija.
2-oji tezė: Aukščiausia teisė yra žmogaus orumas kaip pirminė asmenybės teisė.
Tai jo prigimtinės teisės, pagrindinės teisės ir laisvės.
Jie sudaro pagrindinius teisės sistemos principus.
3 tezė: Teisės normos, pažeidžiančios žmogaus orumą, jo prigimtines teises, yra absoliučiai negaliojančios.
Jie nėra standartizuoti.
Taigi atstovauju vyraujančios doktrinos, vadinamosios negaliojimo dogmos doktrinos pozicijai, apie tai plačiau vėliau.
4 tezė: Teisės normos, pažeidžiančios pagrindines žmogaus teises ir laisves, yra absoliučiai negaliojančios.
Jie nėra standartizuoti.
5 pasiūlymas: Teisės normos, pažeidžiančios aukštesnės galios teisės normas, yra absoliučiai negaliojančios.
Jie nėra standartizuoti.
6-oji nuostata: Aukštesnės galios įstatymas turi viršenybę prieš žemesnės galios
įstatymą, todėl jis tampa absoliučiai negaliojantis.
Žemesnio rango teisė negali pažeisti aukštesnio rango teisės.
Šias tezes, kurias grindžiu žmogaus orumu, galiu pagrįsti tiek pozityviais teisiniais argumentais,
pagrįstais teisine situacija, tiek teisės filosofijos požiūriu.
Vienas svarbiausių XX a. teisės mokslininkų buvo Gustavas Radbruchas.
Jis buvo SPD politikas ir du kartus Veimaro Respublikos teisingumo ministras.
Jis gyveno 1878-1949 m.
"Privalomumas gali būti pagrįstas galia, bet niekada ne privalomumu ir galiojimu."
Jame nubrėžiama riba tarp neteisingos teisės, kuri galbūt nėra tinkama, galėtų būti
organizuojama kitaip arba yra tiesiog neteisinga.
Paprasčiausiai neteisingas neteisingas įstatymas, pasiekęs tam tikrą neteisingumo lygį.
Jis tai pagrindžia ir galiausiai pateikia garsiąją Radbrucho formulę.
Cituoju: "Konfliktas tarp teisingumo ir teisinio tikrumo turėtų būti sprendžiamas taip, kad pozityvioji teisė,
užtikrinta įstatymais ir valdžia, turėtų pirmenybę, net jei ji savo turiniu yra neteisinga ir netikslinga.
Nebent prieštaravimas tarp pozityviosios teisės ir teisingumo pasiektų tokį nepakeliamą lygį, kad teisė,
kaip neteisinga teisė, turėtų užleisti vietą teisingumui.
Neįmanoma nubrėžti griežtesnės ribos tarp teisinio neteisingumo atvejų ir įstatymų, kurie vis
dėlto taikomi nepaisant jų neteisingo turinio."
Jis rašo, kad galima labai aštriai nubrėžti dar vieną ribą.
O štai pagrindinis sakinys: "Ten, kur net nesiekiama teisingumo, kur nustatant pozityviąją teisę sąmoningai paneigiama
lygybė, kuri yra teisingumo pagrindas, teisė yra ne tik neteisinga teisė, bet ir apskritai neturi teisės prigimties.
Juk teisė, įskaitant pozityviąją teisę, negali būti apibrėžiama niekaip kitaip, kaip tik kaip įsakymas
ir įstatymas, kuriuo siekiama tarnauti teisingumui".
Teisė turi tarnauti teisingumui, kitaip ji yra neteisingumas.
Toliau jis sako: "Ten, kur net nesiekiama teisingumo, sukurtos tvarkos gali būti tik valdžios, bet niekada ne teisės potvarkiai.
Taigi įstatymas, kuriuo tam tikriems žmonėms atimamos žmogaus teisės, nėra teisinė valstybė."
Po VDR žlugimo Radbrucho formulė pateko į Federalinio konstitucinio teismo
jurisprudenciją vadinamosiose Mauerschützenprozesse.
Net įstatymas ar įsakymas, kuriuo sienos snaiperiui buvo įsakyta šaudyti, jei kas nors norėjo
išvykti iš VDR, yra neteisingas ir turi būti nubaustas.
Ir štai čia prieiname prie kitos esminės nuostatos - Europos žmogaus teisių konvencijos 7 straipsnio:
Nėra bausmės be įstatymo:
1 dalyje nustatyta, kad už kiekvieną nusikaltimą turi būti baudžiama įstatymu. Negalima skirti didesnės
bausmės nei ta, kuri gresia nusikaltimo padarymo metu.
Tačiau yra viena labai svarbi išimtis, būtent 2 dalis:
Nė viena šio straipsnio nuostata neužkerta kelio nuteisti ar nubausti bet kurį asmenį, kaltą už veikimą ar
neveikimą, kuris jo padarymo metu buvo baudžiamas pagal civilizuotų tautų visuotinai pripažintus teisės principus.
Taigi, Tarptautinis baudžiamasis teismas savo Tarptautinio baudžiamojo teismo statuto 38 straipsnyje taip pat taiko
civilizuotų valstybių pripažintus bendruosius teisės principus.
Visuotinai pripažinti teisės principai, kurie yra viršesni už įstatymą, pateko į
pozityviąją teisę ir todėl yra teisiškai privalomi.
Tas pats pasakytina ir apie Europos Sąjungą:
Bendrieji teisės principai yra Europos Sąjungos pirminės teisės dalis.
Tai apima pagarbą pagrindinėms teisėms, vienodą požiūrį ir proporcingumą.
Kad suprastume normų hierarchiją, norėčiau trumpai paaiškinti teisinės sistemos hierarchiją.
Teisinės sistemos, kaip normų hierarchijos, pakopinė struktūra reiškia, kad kiekviena žemesnio
rango norma turi atitikti aukštesnio rango normą.
Jis turi būti sukurtas pagal aukštesnio rango standartą, kitaip jis yra neteisėtas.
Austrijoje teisinės sistemos pakopinė struktūra suskirstyta taip.
Tačiau tai taikoma ir kitoms teisinėms sistemoms bei Europos Sąjungos šalims.
1 lygmuo: aukščiausias lygmuo - pagrindiniai Federalinės konstitucijos principai.
Tai demokratijos, respublikonų, liberalų, federalistų ir konstituciniai principai.
2 etapas: pirminė Sąjungos teisė, t. y. Sąjungos sutartys. Ir labai svarbu - Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartija kaip pirminė teisė ir vėlgi bendrieji teisės principai.
3 lygis: antrinė ES teisė, kuri apima ES institucijų priimtą teisę, visų pirma reglamentus ir direktyvas.
4 etapas: federaliniai konstituciniai įstatymai ir atskiros valstijos konstituciniai įstatymai.
5 etapas: federaliniai įstatymai ir valstijų įstatymai kaip paprasti įstatymai, kurie turi atitikti konstitucinius įstatymus.
6 lygis: reglamentai - tai administracinių institucijų priimtos bendro pobūdžio teisinės nuostatos,
kurios gali būti priimamos tik remiantis įstatymais.
7 etapas. 7 etapas: Sprendimas, nutartis ir nutarimas.
Jei, kaip sakiau, teisės norma prieštarauja šiai pakopinei teisės akto struktūrai, tuomet, mano teisiniu supratimu ir
remiantis negaliojimo doktrina, ji yra absoliučiai negaliojanti.
Tai reikštų, kad prievolė laikytis reikalavimų neatsiranda.
Čia mes prieiname prie negaliojimo: Lex iniusta non est lex.
Neteisingas įstatymas nėra įstatymas, kaip lotyniškoji sentencija.
Pagal teisinę negaliojimo dogmos konstituciją, aukštesnės galios įstatymas nukrypsta, t. y. panaikina, nuo žemesnės galios
įstatymo, kuris yra absoliučiai ir neatšaukiamai niekinis.
Šia prasme atskiro užginčijimo nereikia.
Atsiranda vadinamasis "eo ipso efektas".
Priešingai, Austrijoje paplitusi klaidų skaičiavimo doktrina, kuri taip pat įtvirtinta įstatyme:
Nepaisant to, kad tokie standartai yra neteisėti, jie galioja ir yra privalomi tol, kol
įgaliota valstybės institucija jų neatšaukia.
Tai nesuderinama su demokratiniu ir konstituciniu supratimu bei logine-sistemine teisinės sistemos
struktūra kaip pakopinė teisinės sistemos struktūra.
Austrijos privatinės teisės 879 straipsnio 1 dalyje nustatyta: Sutartis, kuri pažeidžia įstatyminį
draudimą arba įžeidžia bendrus papročius, yra negaliojanti.
Taigi privatinėje teisėje nėra būtinybės ginčyti, o viešojoje teisėje yra.
O Austrijos Konstitucinis Teismas netgi turi teisę palikti šį neteisėtą įstatymą galioti iki 18 mėnesių (!).
Mano nuomone, tai nesuderinama su teisinės valstybės principais, o grindžiama tik labai abejotina klaidų
apskaičiavimo doktrina arba tam tikru teisiniu tikrumu.
Pats įstatymas normos subjektams suteikia teisę į savitarpio pagalbą.
Labiausiai paplitusi, geriausiai žinoma savigyna:
"Kai neteisybė tampa teisinga, pasipriešinimas tampa pareiga." Bertoltas Brechtas
Austrijos baudžiamojo kodekso 3 straipsnis reglamentuoja savigyną:
Asmuo nesielgia neteisėtai, jei jis naudoja tik būtinąją gintį, kad atremtų esamą ar gresiantį neteisėtą kėsinimąsi - svarbų
neteisėtą kėsinimąsi - į savo ar kito asmens gyvybę, sveikatą, fizinę neliečiamybę, seksualinę
neliečiamybę ir apsisprendimą, laisvę ar nuosavybę.
Taigi savigynos reikalavimai, kurie turi būti kumuliatyvūs, yra būtinoji gintis, esamas arba tiesiogiai
gresiantis kėsinimasis, kėsinimosi neteisėtumas ir kėsinimasis į turtą, nuo kurio galima apsiginti.
Užpuolimas, pateisinamas materialine teise, t. y. įstatymu ar teisės aktu, - nesvarbu, ar tai būtų užpuolusi valstybė,
- neturi teisės į savigyną, nes užpuolimas nėra neteisėtas.
Standartas vis dar galioja, net jei vėliau teismas jį panaikina kaip neteisėtą.
Bet jei aš laikausi nuomonės, kaip ir aš, t. y. negaliojimo doktrinos, sistemingo teisinės sistemos hierarchinės struktūros
laikymosi, kad tokios normos yra absoliučiai negaliojančios, tuomet įsiveržusios valstybės užpuolimas yra
neteisėtas ir tuomet savigynos veiksmas būtų leistinas.
Kita labai paplitusi savitarpio pagalbos teisė - nepaprastoji padėtis.
Norėčiau pateikti labai taiklią, ypač mūsų laikams, Ludwigo von Miseso citatą:
"Nėra didesnės grėsmės civilizacijai nei nekompetentingų, korumpuotų ar niekingų žmonių vyriausybė."
Austrijos teisėje pateisinama nepaprastoji padėtis reglamentuojama Baudžiamojo kodekso 10 straipsnio 1 dalyje.
Kitose teisinėse sistemose jis reglamentuojamas panašiau.
"Kiekvienas asmuo, kuris padaro nusikalstamą veiką, už kurią baudžiama pagal įstatymą, siekdamas užkirsti kelią gresiančiai
didelei žalai sau ar kitam asmeniui, yra pateisinamas, jei žala, kuri gresia dėl nusikalstamos veikos, nėra neproporcingai
didesnė, t. y. turi būti taikomas proporcingumo testas, ir iš asmens, susijusio su teisiškai
saugomomis vertybėmis, negalima tikėtis kitokio elgesio."
- t. y. kito elgesio nepagrįstumą ir proporcingumą.
Dar yra viršteisinė nepaprastoji padėtis.
Jame teigiama, kad gynybos veiksmai nepaprastosios padėties metu nėra neteisėti, jei ginamas teisinis
interesas yra didesnės vertės nei tas, kuris buvo pažeistas.
Čia norėčiau atkreipti dėmesį į dabartinę teismų praktiką, ypač Vokietijoje:
Gydytojų suklastotų medicininių pažymų išdavimą dėl Covid-19 atleidimo nuo kaukės pažymėjimų ir Covid-19 skiepų pažymėjimų
reikia teisingai vertinti kaip būtinojo reikalingumo veiksmą, net ir darant prielaidą, kad tokie
koronos įstatymai iš pat pradžių nebuvo neteisėti.
Man jie ne tik pateisinami, bet ir išteisinami.
Nes žmonių sveikata ir gyvybė yra svarbiau už teisinį interesą dėl medicininių pažymų patikimumo.
Tai pagrindinė gydytojo užduotis: Primum non nocere, pirmiausia nepakenkti, secundum cavere, saugoti,
būti atsargiam, tertium sanare, galiausiai gydyti.
Todėl pirminė prielaida yra ne tik būtinybės aktas, kaip aš jį suprantu, bet ir absoliutus tokių neteisėtų normų,
kurios negali įgyti normatyvinio galiojimo, negaliojimas.
Manau, kad teismams nebeturėtų būti leidžiama taikyti tokių standartų kaltinamų gydytojų nenaudai.
Iš pradžių sakiau, kad kiekvienas, kuris elgiasi neteisėtai, kuris taiko neteisėtus įstatymus, kai jie yra
absoliučiai negaliojantys, turi būti traukiamas atsakomybėn.
Priskirtinumas: kas priskirtinas, kas atsakingas ir kokia apimtimi?
Hannah Arendt žodis:
"Niekas neturi teisės naudotis savo paklusnumu kaip pretekstu savo veiksmams
pateisinti. Paklusnumas nėra veikimo pateisinimas".
Mes patys apsisprendžiame, to reikalauja žmogaus orumas.
Jei norma, kuri normų hierarchijoje yra neteisėta, yra absoliučiai niekinė, ji nėra teisės sistemos dalis.
Todėl administracija ar teismai neprivalo juo vadovautis ir neturi jo taikyti.
Jei ji vis dėlto taikoma, tai reiškia, kad veikiama be teisinio pagrindo - taigi visų pirma pažeidžiamas
teisėtumo principas - ir tai priskiriama valstybės institucijai, kurios organai jai priskirtini veikė.
Tačiau, mano manymu, tai nustato ne tik valstybės, kuria galiausiai esame mes patys, bet ir veikiančių organų atsakomybę
pagal jų įžvalgumą ir kaltę, ypač aukštesniųjų ir aukščiausiųjų administracinių organų, ypač vyriausybių ir įstatymų leidybos.
Tai, kas taikoma atskiriems piliečiams kaip normų adresatams, tuo labiau turi būti taikoma valstybei, jos valdžiai ir
vyriausybėms, o galiausiai ir šioms veikiančioms institucijoms.
Niekas negali išsilaisvinti nuo kaltės ir atsakomybės dėl įstatymo nežinojimo.
Nežinojimas nėra gynyba nuo įstatymo.
Tai taikoma ne tik piliečiams, bet ir visiems valstybės tarnautojams, teisėjams ir valstybės institucijoms.
Dėl atsakomybės atribojimo analogiškai remiuosi Austrijos baudžiamojo kodekso 9
straipsniu, vadinamąja teisinės klaidos dalimi,
1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1
dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis. 1 dalis.
Be abejo, bus sunku, o daugeliu atvejų ir neįmanoma, priekaištauti paprastoms apygardos lygmens
institucijoms, jei jos aiškina pagrindines teises ne taip, kaip tai darytų konstitucinis teisininkas.
(2): Teisės klaida turi būti smerkiama, jei neteisybė buvo lengvai atpažįstama kaltininkui, kaip ir bet kuriam kitam asmeniui.
Kai dėl įrodymais nepagrįstų priemonių, susijusių su karūna, vaikai, mokiniai, kelis mėnesius klasėse turėjo dėvėti kaukes.
Jei šie vaikai ir mokiniai net kartais per kūno kultūros pamokas turėjo dėvėti kaukes, o tai kenkia jų
sveikatai ir yra visiškai priešinga vaikų gerovei, tuomet nesunkiai galiu pripažinti neteisybę.
Ir antrasis sakinys: Arba jei kaltininkas nesusipažino su atitinkamais teisės aktais, nors pagal savo
profesiją, darbą ar kitas aplinkybes privalėjo tai padaryti.
Tikiuosi, kad kiekvienas valstybės tarnautojas susipažins su atitinkamomis pagrindinių teisių normomis, ypač kai kalbama
apie įstatymų, kurie yra artimi pažeidimui, taikymą, ir čia priims sprendimą, geriausiu atveju - pareikš prieštaravimus .
3 dalis: Jei kaltininkas kaltinamas suklydimu, taikoma bausmė, numatyta už tyčinį nusikaltimą, jei kaltininkas
veikia tyčia; jei kaltininkas veikia dėl neatsargumo, taikoma bausmė, numatyta už neatsargų nusikaltimą.
Pati valstybė praktiškai niekada negalės remtis teisine klaida kaip priežastimi, dėl kurios
ji negali būti laikoma atsakinga ir atsakinga.
Nes jis yra ir turi būti pakankamai susipažinęs su savo paties sukurtomis teisės normomis.
Veikiau kalbama apie valstybės vardu veikiančius asmenis, iš kurių galima tikėtis, kad jie turi
kompetencijos savo funkcijose ir veiklos srityse.
Priklausomybė, atsakomybė ir atsakomybė - kaip ir privatinėje teisėje horizontaliuoju lygmeniu tarp
privačių asmenų - turi būti be apribojimų taikoma ir viešojoje teisėje vertikaliuoju lygmeniu.
Tai vienintelis būdas sukurti visapusiškos pagrindinių teisių apsaugos sistemą, grindžiamą asmens
apsisprendimo teise ir visų susijusių subjektų atskaitomybe.
Tie, kurie negali būti laikomi atsakingais, nesijaučia atsakingi.
Tačiau tas, kuris pripažino savo atsakomybės teisę, įvykdys savo atsakomybės pareigą.
Baigsiu reikalavimu, pagrindine teise, kuri, mano teisiniu supratimu, turėtų būti savaime suprantama, bet
kuri turėtų būti įtraukta į pagrindinių teisių katalogą.
Tam ypač reikalingos politika ir jurisprudencija.
Teisės išankstinė sąlyga:
Žmogus nėra sukurtas įstatymui, bet įstatymas turi būti sukurtas žmogui.
Žmogus nėra valstybės tarnas.
Žmogus yra valstybės išradėjas, o valstybė turi tarnauti išradėjui ir niekada atvirkščiai.
Apibendrindamas raginu iš naujo suformuluoti senąją pagrindinę teisę:
Teisės normos, pažeidžiančios žmogaus orumą, jo prigimtines teises, pagrindines teises ir laisves, neturi
jokios norminės galios ir yra absoliučiai negaliojančios.
Niekas neprivalo jų laikytis ir niekas neturi teisės įpareigoti tai daryti kitus.
Taip mes visiems laikams užkirsime kelią antrai karūnai!
Dėkojame už dėmesį.
Fantastika! Dr. Brunneri, ačiū visų pasaulio gyventojų vardu.
Žaviuosi tuo, kaip suburiate teisininkus.
Tai geriausias sprendimas, kurio galime siekti.
Žmonės yra tarsi maži vaikai.
Jūs esate mūsų tėvai, žinote įstatymą.
Puikiai tai perteikėte, mes tai supratome.
Linkime jums geros kovos ir daugybės kitų.
Žmonės niekada neturi pamiršti, kad jie yra suverenas.
O vyriausybė yra ne mano viršininkas, o mano darbuotojas.
Ačiū, ačiū, ačiū, ačiū!
Šie kūriniai buvo sukurti Antikenzūros koalicijos Šveicarijoje surengtos konferencijos proga.
AZK neturi jokių finansinių interesų. Nei iniciatoriai, nei pranešėjai, nei Kla.TV negavo atlygio už šį įrašą.
Norėtume pabrėžti, kad šį vaizdo įrašą galima atgaminti ir persiųsti nepakeistą tiek kartų, kiek pageidaujama.
AZK neatsako už bet kokių įnašų turinį. AZK yra politiškai ir religiškai neutrali,
todėl nedaro jokių vertinimų apie kalbėtojus.
Straipsniai yra tik informacinio pobūdžio ir neatspindi AZK nuomonės. AZK yra visais
atžvilgiais neutralus informacijos centras.
Kiekvienas pranešėjas yra atsakingas tik už savo pranešimą, o ne už kitus pranešimus ar
AZK, nes tarp jų nėra tarpusavio priklausomybės.
Svarbi pastaba: čia pateikta informacija buvo patikrinta pagal mūsų turimas žinias ir įsitikinimus.
Vis dėlto kalbėtojai ir kūrėjai neprisiima jokios atsakomybės už veiksmų ar neveikimo, susijusio su šio vaizdo
įrašo turiniu, pasekmes. Kiekvienas pats atsako už tai, kaip elgiasi su tuo, ką išgirdo.