Vispārīga informācija par tiesisko regulējumu un AZK noteikumiem atrodama prezentācijas beigās.
Pēc vērtīgās prezentācijas, ko sniedza Dr. Broudy no Japānas, tagad mums uzstājas augstas kvalitātes runātājs no Austrijas.
Viņš ir tiesību zinātņu doktors un nodarbojas ar galveno problēmu - kā cīnīties ar netaisnīgām,
t.i., prettiesiskām, tiesību normām un to sekām.
Bet, ziniet, parastiem pilsoņiem, piemēram, man vai mums, nevar būt tādas lietas kā netaisnīgas tiesību normas.
Tas mums būtu kā slikts Ziemassvētku vecītis.
Tāpēc mēs pat nepieļaujam domu, ka šāda netaisnība varētu aizskart mūsu cieņu un personību.
Bet tas ir tieši vispārējs maldīgs priekšstats!
Tieši pretēji šim bīstamajam maldīgajam priekšstatam Dr. Maikls Brunners tagad pievērsīsies savām sešām tēzēm un
norādīs, kā izkļūt no šīs pārāk maz apzinātās dilemmas.
Bet, pirms mēs sveicam viņu stadionā, apskatīsim viņa CV.
Dr. Mihaels Brunners 1990. gadā ieguva doktora grādu tiesību zinātnēs un 31 gadu strādāja par juristu Austrijā.
Kopš 2020. gada marta viņš aktīvi kritizē koronavīrusa pasākumus, iesniedzot sūdzības par koronavīrusa
pasākumiem Konstitucionālajā tiesā, uzstājoties demonstrācijās, publicējot videomateriālus utt.
Un tagad pārskats par viņa politisko karjeru:
2020. gada oktobris:
"Pamattiesību juristi - juristi par apgaismību" dibināšana Vīnē
2021. gada februāris:
Politiskās partijas "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte" dibināšana
No 2021. gada rudens: viņa partija iekļūst Augšaustrijas federālās zemes parlamentā;
Vēlēšanu panākumi Augšaustrijas, Lejasaustrijas un Tiroles pašvaldību vēlēšanās
2022. gada rudens:
MFG kandidāts prezidenta vēlēšanās rudenī.
Viņš sevi pozicionēja kā politiskā establišmenta pretinieku.
2023. gada jūlijs:
Starptautiskās asociācijas "International Attorneys of Law", kas nodarbojas ar likumdošanu visā pasaulē, dibinātāja.
2023. gada novembris:
Emeritus statuss kā aktīvam juristam.
No 2023. gada decembra - dažādas lekcijas, juridiskās darbības kā padomdevēja u. c.
Dr. Brunners šodien runā par "Cilvēka cieņa ir pareizības mēraukla - viss pārējais ir nepareizi"
Es vēlos jūs visus sirsnīgi sveikt un īpaši vēlos pateikties par to, ka man šodien bija iespēja izteikt savu
viedokli par šo ļoti svarīgo tematu - par netaisnīgu likumu juridisko kvalifikāciju un to sekām.
"Cilvēka cieņa ir taisnīguma mēraukla.
Cilvēka cieņai jābūt taisnīguma mērauklai, citādi tā ir netaisnība."
Likums un taisnīgums nav sinonīmi.
Likumam nav jābūt taisnīgumam.
Taisnīgumam nav jābūt pareizam.
Bet taisnīgums bez taisnīguma ir netaisnība.
Taisnīgums vienmēr ir taisnīgums.
Kas ir taisnīgums juridiskā nozīmē?
Taisnīgums ir zināšanu novērtējums.
Pret vienādām lietām izturēties vienādi, pret nevienādām - nevienādi.
Vai arī rīkoties tā, lai jūsu maksimas rīcību varētu pacelt līdz pasaules likumam, kā saka Immanuels Kants.
Vai vienkārši miera kārtību, jo nav miera bez taisnīguma, nav miera bez interešu līdzsvara.
Ja likums būtu taisnīgums un nebūtu netaisnīgu likumu, tad mana eseja, mana prezentācija, būtībā būtu beigusies.
Taču realitāte mums māca ko citu.
Tas mums māca, ka taisnīguma ideāls nav īstenots.
Ne juridiskajā, ne politiskajā jomā.
Likumdevējs pieņem nelikumīgus, netaisnīgus likumus.
Tos piemēro izpildvara, un to izpildi nodrošina tiesu vara.
Viņu pienākums ir ievērot noteikumus.
Pilsoņiem ir pienākums ievērot netaisnīgus likumus.
Galvenais jautājums, ar kuru esmu cīnījies daudzus mēnešus - šeit varu reproducēt tikai daļu no sava darba -, ir
netaisnīgu tiesību normu juridiskā kvalifikācija un to sekas.
Es uzskatu, ka izejas punkts, lai noteiktu, vai likums ir taisnīgs vai netaisnīgs, ir cilvēka cieņa.
Tas ir augstākais tiesību princips dabisko un pozitīvo tiesību izpratnē .
Tā ir centrālā norma civilizētās tiesību sistēmās, kas ir nostiprinātas gan vispārējās
tiesībās , gan konstitucionālajās tiesībās .
Demokrātiskā sistēmā, kas balstīta uz tiesiskumu, visu taisnīgumu nodrošina tauta.
Brīvība un vienlīdzība ir demokrātijas pīlāri.
Ja tauta ir deleģējusi savas pilnvaras politiskajām partijām, lai tās to pārstāvētu, tauta
tomēr paliek suverēns, kam pārstāvji ir atbildīgi.
Pat ja pārstāvnieciskās demokrātijas praksē politisko partiju vara aizvien vairāk attiecas uz visām
sabiedrības formām un pilsoniskajām struktūrām, demokrātija pastāv tikai tad, ja tā atbilst tautas gribai.
Likums pret tautu vai likums pret likumu nekad nav likums, un tas nav balstīts uz tautas gribu.
Tauta, suverēns, nav deleģējusi likumu pārstāvjiem, lai šie pārstāvji pieņemtu likumu savā labā vai likumu pret tautu.
Ikvienam, kurš kā pārstāvis neievēro likumu un taisnīgumu, ir jāuzņemas atbildība un jāsauc pie atbildības!
Prakse Austrijā un arī citās valstīs saskaņā ar Austrijas Konstitucionālo tiesu un arī saskaņā ar Austrijas tiesisko
situāciju, ka pat antikonstitucionāli likumi ir jāpiemēro, līdz tie tiek atcelti - un tad ne ilgāk kā 18 mēnešu remontā - nozīmē,
ka netaisnība kļūst par likumu, ko es kategoriski noraidu.
Kad vairs nefunkcionē varas dalīšana, kad valdības var efektīvi pašas pieņemt likumus, pamatojoties uz parlamentāro vairākumu,
kad tās vairs nav pakļautas parlamentārajai kontrolei, kad valdības politiski aizpilda administratīvos un tiesu iestāžu
amatus, kad valstij pietuvinātas organizācijas un institūcijas ir oligarhizētas [tiek vadītas "oligarhijas" veidā (= pārvaldes
forma, kurā politisko varu īsteno neliela grupa, kad tiek cenzēta uzskatu brīvība, zinātnes brīvība un preses brīvība, kad citādi
domājošie tiek apmeloti, izsmieti un pat vajāti, kad tiek iznīcināta plašsaziņas līdzekļu
daudzveidība - tad mēs esam tālu no jebkādas tiesiskas valsts.
Vēlākais, kad tika publicēti Roberta Koha institūta dokumenti, pat mainstreamam kļuva publiski zināms, ka nekad
nav bijis pierādījumu bāzes visiem koronas pasākumiem.
Tas tika palielināts pēc politiska aicinājuma.
Koronavīrusa krīze 2020.-2023. gadā bija lielākais juridiskais un medicīniskais skandāls pasaulē kopš 1945. gada!
Lai novērstu šādu politisko aicinājumu efektivitāti nākotnē, jau no paša sākuma ir jānoliedz
tiesību normu spēkā esamība jebkurai netaisnībai!
Tiem, kas tajā tomēr piedalās, par to ir jāatbild!
Cilvēka cieņa - šeit es citēju Tomasu Akvīnas:
"Katrs likums, kas paaugstina cilvēka personību, ir taisnīgs.
Jebkurš likums, kas pazemo cilvēka personību, ir netaisnīgs."
Austrijas Vispārējā civilkodeksa (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) 16. pants nosaka centrālo normu par sākotnējām
personiskajām tiesībām: Katram cilvēkam ir iedzimtas tiesības, kas jau ir acīmredzamas ar saprāta
palīdzību, un tāpēc tas ir uzskatāms par personu.
Tas postulē personas pirmtiesības kā tiesību principu, kas ir civilizēto tiesību sistēmu galvenā norma.
Cilvēka tiesības ir iedzimtas.
Tas nozīmē, ka tās netiek iegūtas vai piešķirtas, un, protams, tās nepiešķir valdības vai pārstāvji.
Tās nav jāpiešķir vai jāiegūst vispirms.
Tās ir raksturīgas cilvēcei, cilvēcībai.
Tas ir noteikts arī Vācijas Pamatlikuma 1. pantā:
Cilvēka cieņa ir neaizskarama.
Visu valsts iestāžu pienākums ir tās ievērot un aizsargāt.
Šādas pamattiesības ir saistošas likumdošanai, izpildvarai un jurisdikcijai kā tieši piemērojams likums.
Un es gribētu piebilst, ka tie saista arī plašsaziņas līdzekļus.
Papildus Pamatlikuma 1. pantam 79. pantā ir noteikta mūžīgas pastāvēšanas garantija.
Šīs pamattiesības, cilvēka cieņas neaizskaramību nevar mainīt ar konstitūcijas grozījumiem.
Tā ir mūžīga.
Cilvēka cieņa kā ētikas pamatprincips ir mūžīgs un stāv pāri jebkurai pārvaldes formai.
Jo katra cilvēka dzīvība ir vienlīdz vērtīga un tai ir tiesības brīvi pastāvēt.
"Cilvēks kā pašmērķis pats par sevi nekad nedrīkst būt līdzeklis kādam mērķim," uzskata Immanuels Kants.
Saskaņā ar Vācijas Federālās Konstitucionālās tiesas iedibināto judikatūru cilvēka cieņa ir visaugstākā vērtība, kas izriet no
Pamatlikuma un Vācijas tiesību sistēmas konstitucionālā principa.
Cilvēka cieņa ir augstākā konstitucionālā vērtība, un tā nav apspriežama.
Šveices Konfederācijas Federālās konstitūcijas 7. pantā ir noteikts, ka cilvēka cieņa ir jārespektē un jāaizsargā.
1948. gada 10. decembra Vispārējā cilvēktiesību deklarācija:
Visi cilvēki ir dzimuši brīvi un vienlīdzīgi savā cieņā un tiesībās, ir apveltīti ar saprātu un sirdsapziņu,
un viņiem ir jāizturas vienam pret otru brālības garā.
1776. gada 4. jūlijā publicētajā Amerikas Savienoto Valstu Neatkarības deklarācijā ir
teikts: Visi cilvēki ir radīti vienlīdzīgi.
Visiem cilvēkiem ir noteiktas neatņemamas tiesības, tostarp tiesības uz dzīvību, brīvību un laimes meklējumiem.
Beznosacījumu, neaizstājama un neierobežota cieņa pret cilvēka cieņu ir tiesiskuma un
demokrātijas pamats, par ko nevar vienoties.
Tās veido absolūto sarkano līniju, kuru nekad nedrīkst pārkāpt.
Ikviens, kas pārkāpj cilvēka cieņu, pārkāpj demokrātisko konstitucionālo valsti, likuma
vienlīdzību, bez kuras nav taisnīguma - nav likuma, nav valsts, kas nekļūtu par laupītāju bandu.
Augustīns no Hipo: "Atņemiet likumu - kas tad ir valsts, ja ne liela laupītāju banda?"
Sākot ar augstāko materiālās pamatnormas pamatprincipu, kā es kā jurists to saucu, - cilvēka
cieņu, - es nonāku pie sešu tēžu priekšlikuma.
Bet vispirms īss Mārtiņa Lutera Kinga paziņojums.
"Es būtu pirmais, kas iestātos par taisnīgu likumu ievērošanu.
Cilvēkam ir ne tikai juridiska, bet arī morāla atbildība ievērot taisnīgus likumus.
Un otrādi, cilvēkam ir morāla atbildība neievērot netaisnīgus likumus.
Es piekrītu Sv.Augustīnam, ka netaisns likums nav likums."
Lex iniusta non est lex, saka augstākā latīņu valodas atziņa.
Un tagad sešas tēzes:
1. tēze: Tiesību sistēmas pamatnorma, no kuras izriet visas tiesības, ir cilvēka cieņa kā primārās personības tiesības.
Tā nav ne hipotēze, ne izdomājums.
2. tēze: Augstākā ranga tiesības ir cilvēka cieņa kā primārās personības tiesības.
Tās ir viņa neatņemamās tiesības, pamattiesības un pamatbrīvības.
Tie veido tiesību sistēmas pamatprincipus.
3. tēze: Tiesību normas, kas pārkāpj cilvēka cieņu, viņa iedzimtās tiesības, ir absolūti spēkā neesošas.
Tie nav standartizēti.
Tādējādi es pārstāvu dominējošās doktrīnas nostāju, tā sauktās spēkā neesamības dogmas doktrīnu , par to vēlāk.
4. tēze: Tiesību normas, kas pārkāpj cilvēka pamattiesības un brīvības, ir absolūti spēkā neesošas.
Tie nav standartizēti.
5. priekšlikums: Tiesību normas, kas pārkāpj augstāka ranga tiesību normas, ir absolūti spēkā neesošas.
Tie nav standartizēti.
6. priekšlikums: Augstāka spēka likums ir augstāka spēka likums, un tas ir absolūti spēkā neesošs.
Zemāka ranga likums nevar pārkāpt augstāka ranga likumu.
Šīs tēzes, kuras es pamatoju ar cilvēka cieņu, es varu pamatot gan ar pozitīviem juridiskiem argumentiem, kas
balstīti uz tiesisko situāciju, gan ar tiesību filozofiju.
Viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta tiesību zinātniekiem bija Gustavs Radbruchs.
Viņš bija SPD politiķis un divreiz Veimāras republikas reihstāfa tieslietu ministrs.
Viņš dzīvoja no 1878. līdz 1949. gadam.
"Pienākums var būt balstīts uz varu, bet nekad ne uz vajadzību un spēkā esamību."
Tā nosaka robežu starp nepareiziem tiesību aktiem, kuri, iespējams, nav piemēroti, kurus varētu
organizēt citādi vai kuri ir vienkārši nepareizi.
Vienkārši nepareizs pret netaisnīgu likumu, kas ir sasniedzis noteiktu netaisnības līmeni.
Viņš to pamato, un tas galu galā noved pie slavenās Radbruha formulas.
Citēju: "Konflikts starp taisnīgumu un tiesisko noteiktību ir jārisina tā, ka pozitīvajām tiesībām, kas
nodrošinātas ar likumu un varu, ir prioritāte, pat ja tās pēc satura ir netaisnīgas un nelietderīgas.
Izņemot gadījumus, kad pretruna starp pozitīvajām tiesībām un taisnīgumu sasniedz tik nepieļaujamu līmeni, ka
likumam kā nepareizam likumam ir jāpakļaujas taisnīgumam.
Nav iespējams novilkt stingrāku robežu starp juridiskās netaisnības gadījumiem un likumiem, kas tomēr
ir piemērojami, neraugoties uz to nepareizo saturu."
Viņš raksta, ka ar visu asumu var veikt vēl vienu norobežošanu.
Un šeit ir galvenais teikums: "Ja taisnīgums netiek pat censts, ja vienlīdzība, kas ir taisnīguma kodols, ir apzināti
noliegta, nosakot pozitīvās tiesības, tad likums ir ne tikai nepareizs likums, bet tam vispār nav likuma būtības.
Jo likumu, tostarp pozitīvo likumu, nevar definēt citādi kā rīkojumu un likumu, kura mērķis ir kalpot taisnīgumam."
Likumam ir jākalpo taisnīgumam, citādi tas ir netaisnīgums.
Un tālāk viņš saka: "Kur taisnīgums netiek pat meklēts, šādi radītās kārtības var būt
tikai varas dekrēti, bet nekad ne likuma dekrēti.
Tāpēc likums, kas liedz cilvēktiesības noteiktiem cilvēkiem, nav tiesiskums."
Pēc VDR sabrukuma Radbruha formula nonāca Federālās konstitucionālās tiesas
praksē tā sauktajās Mauerschützenprozesse.
Pat likums vai pavēle, kas snaiperim pie Sienas pavēlēja šaut, ja kāds vēlējās pamest VDR, ir nepareiza un sodāma.
Un šeit mēs nonākam pie nākamā būtiskā noteikuma - Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 7. panta:
Nav soda bez likuma:
1. punkts nosaka, ka par katru likumpārkāpumu ir jābūt likumam. Nedrīkst noteikt lielāku sodu
par sodu, kāds draud nodarījuma izdarīšanas brīdī.
Tomēr ir viens ļoti būtisks izņēmums, proti, 2. punkts:
Nekas šajā pantā neizslēdz iespēju notiesāt vai sodīt jebkuru personu, kas vainīga darbībā vai bezdarbībā, kura
tās izdarīšanas laikā bija sodāma saskaņā ar civilizēto valstu vispāratzītiem tiesību principiem.
Tādējādi Starptautiskā Krimināltiesa arī Starptautiskās Krimināltiesas Statūtu 38. pantā piemēro
civilizēto valstu atzītos vispārējos tiesību principus.
Vispāratzīti tiesību principi, kas ir augstāki par likumu, ir atraduši savu vietu
pozitīvajās tiesībās un tādējādi ir juridiski saistoši.
Tas pats attiecas uz Eiropas Savienību:
Vispārējie tiesību principi ir daļa no Eiropas Savienības primārajiem tiesību aktiem.
Tas ietver pamattiesību ievērošanu, vienlīdzīgu attieksmi un proporcionalitāti.
Lai izprastu normu hierarhiju, vēlos īsi izskaidrot tiesību sistēmas hierarhiju.
Tiesību sistēmas kā normu hierarhijas pakāpju struktūra nozīmē, ka katrai zemāka ranga normai ir jāatbilst augstāka ranga normai.
Tam ir jābūt radītam ar augstāka ranga standartu, pretējā gadījumā tas ir nelikumīgs.
Austrijā mēs esam izveidojuši šādu tiesību sistēmu.
Tomēr tas attiecas arī uz citām tiesību sistēmām un Eiropas Savienības valstīm.
1. līmenis: Augstākais līmenis ir federālās konstitūcijas pamatprincipi.
Tie ir demokrātiskie, republikāniskie, liberālie, federālistiskie un konstitucionālie principi.
2. posms: Savienības primārās tiesības, t. i., Savienības līgumi. Un ļoti svarīgi - Eiropas Savienības Pamattiesību
harta kā primārās tiesības un atkal vispārējie tiesību principi.
3. līmenis: ES sekundārie tiesību akti, kas ietver ES iestāžu pieņemtos tiesību aktus, jo īpaši regulas un direktīvas.
4. posms: Federālie konstitucionālie likumi un štata konstitucionālie likumi.
5. posms: Federālie likumi un pavalstu likumi kā vienkārši likumi, kuriem jābūt saskaņā ar konstitucionālajiem likumiem.
6. līmenis: Noteikumi - tie ir administratīvo iestāžu izdoti vispārīgi tiesību akti, kurus var izdot tikai uz likumu pamata.
7. posms: Un pēc tam individuāli lēmumi: Spriedums, rīkojums un lēmums.
Ja, kā jau teicu, tiesību norma ir pretrunā ar šo tiesību akta daudzpakāpju struktūru, tad - saskaņā ar manu juridisko izpratni
un spēkā neesamības doktrīnu - tā ir absolūti spēkā neesoša.
Tas nozīmētu, ka nav pienākuma ievērot noteikumus.
Šeit mēs nonākam pie spēkā neesamības: Lex iniusta non est lex.
Netaisnīgs likums nav likums, kā latīņu valodā.
Saskaņā ar spēkā neesamības dogmas juridisko konstitūciju augstākais likums atkāpjas - t.i., atceļ - zemāko
likumu, kas ir absolūti un neatgriezeniski spēkā neesošs.
Šajā ziņā atsevišķa apstrīdēšana nav nepieciešama.
Rodas tā sauktais "eo ipso efekts".
Turpretim Austrijā ir izplatīta un arī likumā nostiprināta kļūdu aprēķināšanas doktrīna:
Neraugoties uz to, ka šādi standarti ir prettiesiski, tie ir spēkā un saistoši, līdz pilnvarota valsts iestāde tos atceļ.
Tas nav savienojams ar demokrātisko un konstitucionālo izpratni un tiesību sistēmas loģiski sistēmisko
struktūru kā tiesību sistēmas daudzpakāpju struktūru.
Savukārt Austrijas privāttiesībās 879. panta 1. punkts nosaka: Līgums, kas pārkāpj likumā noteikto aizliegumu
vai aizskar vispārpieņemtos tikumus, ir spēkā neesošs.
Tātad privāttiesībās apstrīdēšana nav nepieciešama, bet publiskajās tiesībās ir nepieciešama.
Un Austrijas Konstitucionālajai tiesai pat ir tiesības atstāt šo nelikumīgo likumu spēkā līdz pat 18 mēnešiem (!).
Manuprāt, tas nav savienojams ar tiesiskuma principiem, bet ir balstīts tikai uz ļoti apšaubāmu kļūdu
aprēķināšanas doktrīnu vai noteiktu juridisko noteiktību.
Likums pats par sevi dod tiesības uz pašpalīdzību tiem, uz kuriem attiecas šī norma.
Visizplatītākais, vislabāk zināmais ir pašaizsardzība:
"Kad netaisnība kļūst pareiza, pretošanās kļūst par pienākumu." Bertolts Brehts
Austrijas Kriminālkodeksa 3. pants reglamentē pašaizsardzību:
Persona nerīkojas prettiesiski, ja tā izmanto tikai tādu aizsardzību, kas ir nepieciešama, lai atvairītu esošu vai
nenovēršamu prettiesisku uzbrukumu - svarīgu prettiesisku uzbrukumu - savai vai citas personas dzīvībai,
veselībai, fiziskajai neaizskaramībai, seksuālajai integritātei un pašnoteikšanās tiesībām, brīvībai vai īpašumam.
Tāpēc pašaizsardzības prasības, kurām ir jābūt kumulatīvām, ir nepieciešamā aizstāvēšanās, esošs vai
nenovēršams uzbrukums, uzbrukuma prettiesiskums un uzbrukums īpašumam, kas var tikt aizsargāts.
Uzbrukumam, kas ir pamatots ar materiālajām tiesībām, t. i., likumu vai regulējumu - neatkarīgi no tā, vai
to veic valsts, kas uzbrūk, - nav tiesību uz pašaizsardzību, jo uzbrukums nav prettiesisks.
Standarts joprojām ir spēkā, pat ja tiesa to vēlāk atceļ kā nelikumīgu.
Bet, ja es uzskatu, ka šādas normas ir absolūti spēkā neesošas, kā es uzskatu, - spēkā neesamības doktrīna, tiesību sistēmas
hierarhiskās struktūras sistemātiska ievērošana, - tad uzbrukums, ko veic uzbrūkošā valsts, ir
nelikumīgs, un tad pašaizsardzības akts būtu pieļaujams.
Vēl vienas ļoti izplatītas pašpalīdzības tiesības: ārkārtas stāvoklis.
Es vēlētos to ievadīt ar ļoti trāpīgu citātu no Ludviga fon Misesa, kas ir īpaši piemērots mūsu laikam:
"Civilizācijai nav lielāka apdraudējuma par nekompetentu, korumpētu vai zemisku cilvēku valdību."
Attaisnojošs ārkārtas stāvoklis Austrijas tiesību aktos ir reglamentēts Kriminālkodeksa 10. panta 1. punktā.
Citās tiesību sistēmās tas tiek regulēts līdzīgāk.
"Ikviens, kurš izdara likumpārkāpumu, kas ir sodāms ar likumu, lai novērstu nenovēršamu, būtisku kaitējumu sev vai citai
personai, ir attaisnots, ja kaitējums, kas draud ar nodarījumu, nav nesamērīgi smagāks - t. i., jāpiemēro samērīguma
kritērijs - un no personas, kas saistīta ar likumā aizsargātajām vērtībām, nevar sagaidīt citu rīcību."
- t. i., citas rīcības nepamatotība un samērīgums.
Tad vēl ir arī pārlegāls ārkārtas stāvoklis.
Tajā noteikts, ka aizsardzības darbība ārkārtas situācijā nav prettiesiska, ja aizsargājamām tiesiskajām
interesēm ir lielāka vērtība nekā tām, kurām nodarīts kaitējums.
Es vēlētos atsaukties uz pašreizējo tiesu praksi, jo īpaši Vācijā:
Ārstu viltotu medicīnisko izziņu izsniegšana saistībā ar Covid-19 masku atbrīvojuma apliecībām un Covid-19 vakcinācijas apliecībām
ir pareizi jāvērtē kā rīcība, kas veikta nepieciešamības dēļ, pat pieņemot, ka šādi
koronārie likumi jau no paša sākuma nebija nelikumīgi.
Manuprāt, viņi ir ne tikai attaisnoti, bet arī attaisnoti.
Jo cilvēku veselība un dzīvība ir svarīgāka par juridiskajām interesēm attiecībā uz medicīnisko izziņu ticamību.
Tas ir ārsta galvenais uzdevums: Primum non nocere, vispirms nekaitēt, secundum cavere, aizsargāt,
būt uzmanīgam, tertium sanare, galu galā dziedināt.
Tāpēc primārais pieņēmums ir ne tikai par nepieciešamību, kā es to saprotu, bet arī par šādu prettiesisku normu
absolūtu spēkā neesamību, kas nevar iegūt normatīvo spēku.
Es uzskatu, ka tiesām vairs nevajadzētu atļaut piemērot šādus standartus, kas kaitē apsūdzētajiem ārstiem.
Es sākotnēji teicu, ka ikviens, kurš rīkojas prettiesiski, kurš piemēro prettiesiskus likumus, kad tie
ir absolūti spēkā neesoši, ir saucams pie atbildības.
Attiecināmība: Kas ir attiecināms, kas ir atbildīgs un cik lielā mērā viņš ir atbildīgs?
Hannas Arendas vārds:
"Nevienam nav tiesību izmantot savu paklausību kā ieganstu, lai attaisnotu savu rīcību. Paklausība nav attaisnojums rīcībai."
Mēs esam pašnoteikti, to prasa cilvēka cieņa.
Ja norma, kas normu hierarhijā ir prettiesiska, ir absolūti spēkā neesoša, tad tā nav tiesību sistēmas sastāvdaļa.
Tāpēc tā nav jāievēro un nav piemērojama ne administrācijai, ne tiesām.
Ja tas tomēr tiek piemērots, tas nozīmē rīcību bez tiesiska pamata - tātad galvenokārt likumības principa
pārkāpumu - un ir attiecināms uz valsts iestādi, kuras tai pakļautie orgāni ir rīkojušies.
Taču man tas nosaka ne tikai valsts atbildību, kas galu galā esam mēs paši, bet arī rīcībspējīgo iestāžu atbildību atbilstoši
to spējai iedziļināties un viņu vainai - īpaši augstāko un augstāko pārvaldes iestāžu, īpaši valdību un likumdošanas.
Tas, kas attiecas uz atsevišķiem pilsoņiem kā normu adresātiem, vēl jo vairāk ir attiecināms uz valsti, tās
varu un valdībām un galu galā arī uz šīm lēmējinstitūcijām.
Neviens nevar atbrīvoties no vainas un atbildības, nezinot likumu.
Nezināšana nav aizsardzība pret likumu.
Tas attiecas ne tikai uz pilsoņiem, bet arī uz visiem ierēdņiem, tiesnešiem un valsts iestādēm.
Attiecībā uz atbildības norobežošanu es atsaucos analoģiski uz Austrijas Kriminālkodeksa
9. pantu, tā saukto juridiskās kļūdas punktu,
1. punkts: Ikviens, kurš neatzīst darbības prettiesiskumu kļūdas tiesību piemērošanā dēļ,
nerīkojas vainīgi, ja viņu nevar vainot kļūdas dēļ.
Protams, diez vai vairumā gadījumu vienkāršām rajona līmeņa iestādēm būs pārmetumi, ja tās neinterpretēs
pamattiesības tā, kā to darītu konstitucionālais jurists.
(2): Tiesību kļūda ir pārmetama, ja netaisnība bija viegli atpazīstama gan vainīgajam, gan ikvienam citam.
Kad bērniem, skolēniem, mēnešiem ilgi nācās nēsāt maskas klasēs uz pierādījumiem nepamatotu korona pasākumu dēļ.
Ja šiem bērniem un skolēniem pat fizkultūras stundās dažkārt nāktos nēsāt maskas, kas kaitē viņu veselībai un ir diametrāli
pretēji bērnu labklājībai, tad es varu viegli atzīt netaisnību.
Un otrais teikums: Vai arī, ja likumpārkāpējs nav iepazinies ar attiecīgajiem noteikumiem, lai gan viņam tas būtu bijis jādara
saskaņā ar viņa profesiju, nodarbošanos vai citiem apstākļiem.
Es sagaidu, ka ikviens ierēdnis iepazīsies ar attiecīgajām pamattiesību normām, it īpaši, ja runa ir par
tādu likumu piemērošanu, kas ir tuvu aizskārumam, un šeit pieņems lēmumu, labākajā gadījumā iebildīs .
3. punkts: Ja likumpārkāpējs tiek apsūdzēts kļūdas izdarīšanā, piemēro sodu, kas paredzēts par tīšu nodarījumu, ja likumpārkāpējs
rīkojas ar nodomu; ja likumpārkāpējs rīkojas nolaidīgi, piemēro sodu, kas paredzēts par neuzmanības nodarījumu.
Pati valsts praktiski nekad nevarēs atsaukties uz juridisku kļūdu kā iemeslu, lai izslēgtu tās atbildību un saistības.
Tāpēc, ka viņš ir un viņam ir pietiekami labi jāpārzina tiesību normas, ko viņš pats ir radījis.
Drīzāk runa ir par personām, kas rīkojas valsts vārdā un no kurām var sagaidīt, ka tām ir
speciālās zināšanas viņu funkciju un darbības jomās.
Atbilstība, atbildība un atbildība - kā tas ir pašsaprotami privāttiesībās horizontālā līmenī starp
privātpersonām - bez ierobežojumiem jāpiemēro arī publiskajās tiesībās vertikālā līmenī.
Tas ir vienīgais veids, kā izveidot visaptverošu pamattiesību aizsardzības sistēmu, kuras pamatā ir indivīda tiesības uz
pašnoteikšanos, nodrošinot visu iesaistīto dalībnieku atbildību.
Tie, kurus nevar saukt pie atbildības, nejutīsies atbildīgi.
Bet tas, kurš ir atzinis savas atbildības tiesības, pildīs savas atbildības pienākumu.
Tagad es beigšu ar prasību, pamattiesībām, kurām, manā juridiskajā izpratnē, vajadzētu būt
pašsaprotamām, bet kuras būtu jāiekļauj pamattiesību katalogā.
Politika un jurisprudence ir īpaši aicinātas to darīt.
Tiesību priekšnosacījums:
Cilvēks nav radīts bauslībai, bet bauslība ir radīta cilvēkam.
Cilvēks nav valsts kalps.
Cilvēks ir valsts izgudrotājs, un valstij ir jākalpo izgudrotājam, nevis otrādi.
Nobeigumā es aicinu pārformulēt vecās pamattiesības:
Tiesību normām, kas pārkāpj cilvēka cieņu, viņa neatņemamās tiesības, pamattiesības un pamatbrīvības,
nav normatīvā spēka un tās ir absolūti spēkā neesošas.
Nevienam nav pienākuma tos ievērot, un neviens nav pilnvarots likt to darīt citiem.
Šādi mēs uz visiem laikiem novērsīsim otru koronas veidošanos!
Paldies par jūsu uzmanību.
Fantastiski! Dr. Brunner, paldies jums visas pasaules iedzīvotāju vārdā.
Es apbrīnoju veidu, kā jūs apvienojat juristus.
Tas ir labākais risinājums, uz ko mēs varam tiekties.
Cilvēki ir kā mazi bērni.
Jūs esat mūsu tēvi, jūs zināt likumu.
Jūs to lieliski izstāstījāt, mēs to sapratām.
Novēlam jums labu cīņu un vēl daudz citu.
Tauta nekad nedrīkst aizmirst, ka tā ir suverēns.
Un valdība nav mans priekšnieks, bet gan mans darbinieks.
Paldies, paldies, paldies!
Šīs izrādes tika veidotas par godu konferencei, ko Šveicē organizēja Koalīcija pret cenzūru.
AZK nav finansiālu interešu. Ne iniciatori, ne runātāji, ne Kla.TV nav saņēmuši atlīdzību par šo ierakstu.
Vēlamies īpaši uzsvērt, ka šo video var reproducēt un pārsūtīt nemainītā veidā tik bieži, cik vien vēlaties.
AZK nav atbildīga par jebkādu ieguldījumu saturu. AZK ir gan politiski, gan reliģiski
neitrāla, un tāpēc nespriež par runātājiem.
Šie raksti ir tikai informatīviem nolūkiem un neatspoguļo AZK viedokli. AZK ir neitrāls informācijas centrs visos aspektos.
Katrs runātājs ir atbildīgs tikai par savu ieguldījumu, nevis par citiem ieguldījumiem vai
AZK, jo starp tiem nav savstarpējas atkarības.
Svarīga piezīme: šeit sniegtā informācija ir pārbaudīta, ciktāl mums ir zināms un ticams.
Tomēr runātāji un producenti neuzņemas nekādu atbildību par sekām, ko var radīt darbības vai bezdarbība
saistībā ar šā videoklipa saturu. Katrs pats ir atbildīgs par to, kā viņš rīkojas ar dzirdēto.