Generell informasjon om lovbestemmelser og AZK-reglene finner du på slutten av presentasjonen.
Så etter den verdifulle presentasjonen av Dr. Broudy fra Japan, kommer vi nå til en
foredragsholder av høy kvalitet fra Østerrike.
Han har en doktorgrad i rettsvitenskap og arbeider med det sentrale problemet om hvordan man skal
forholde seg til urettferdige, det vil si ulovlige, rettsnormer og konsekvensene av dem.
Men for vanlige borgere som oss og meg kan det egentlig ikke finnes noe som heter urettferdige rettsnormer.
Det ville vært som en dårlig julenisse for oss.
Og det er derfor vi ikke engang tenker tanken på at en slik urettferdighet kan krenke vår verdighet og personlighet.
Men dette er nettopp en generell misforståelse!
Og det er mot denne farlige misforståelsen Dr. Michael Brunner nå vil ta for seg sine seks teser og peke
ut veier ut av dette altfor lite anerkjente dilemmaet.
Men før vi ønsker ham velkommen til stadion, la oss ta en rask titt på CV-en hans.
Dr. Michael Brunner tok doktorgraden i rettsvitenskap i 1990 og arbeidet som advokat i Østerrike i 31 år.
Han har vært en aktiv kritiker av korona-tiltakene siden mars 2020, og har blant annet klaget korona-tiltakene inn for
grunnlovsdomstolen, talt på demonstrasjoner og publisert videoer.
Og nå en oversikt over hans politiske karriere:
Oktober 2020:
Grunnleggelse av "Advokater for grunnleggende rettigheter - Advokater for opplysning" i Wien
Februar 2021:
Grunnleggelse av det politiske partiet "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte"
Fra høsten 2021: Partiet hans kommer inn i delstatsparlamentet i Oberösterreich;
Valgframgang i kommunestyrevalgene i Oberösterreich, Niederösterreich og Tirol
Høsten 2022:
MFGs kandidat i høstens presidentvalg.
Han posisjonerte seg som en motstander av det politiske etablissementet.
juli 2023:
Grunnlegger av "International Attorneys of Law", en internasjonal forening som fokuserer på lovgivning rundt om i verden.
November 2023:
Emeritusstatus som aktiv advokat.
Fra desember 2023, diverse foredragsvirksomhet og fortsatt juridisk virksomhet som rådgiver m.m.
Dr. Brunner snakker i dag om "Menneskeverdet er målestokken for rett - alt annet er galt"
Jeg vil ønske dere alle hjertelig velkommen, og jeg vil spesielt takke dere for at jeg har fått lov til å komme med mitt
bidrag i dag om dette svært viktige temaet, om den juridiske kvalifiseringen av urettferdige lover og konsekvensene av dem.
"Menneskeverdet er målestokken for rettferdighet.
Menneskeverdet må være målestokken for rettferdighet, ellers er det urettferdighet."
Lov og rettferdighet er ikke synonyme begreper.
Lov trenger ikke å være rettferdighet.
Rettferdighet trenger ikke å være riktig.
Men rettferdighet uten rettferdighet er urettferdighet.
Rettferdighet er alltid rettferdighet.
Hva er rettferdighet i juridisk forstand?
Rettferdighet er en evaluering av kunnskap.
Å behandle like ting likt, å behandle ulike ting ulikt.
Eller å handle på en slik måte at handlingene i din maksime kan bli opphøyet til verdens lov, som Immanuel Kant sier.
Eller rett og slett en fredsorden - for det finnes ingen fred uten rettferdighet; ingen fred uten en balanse mellom interesser.
Hvis loven var rettferdighet og det ikke fantes urettferdige lover, ville mitt essay, min
presentasjon, i det store og hele være over.
Men virkeligheten lærer oss noe annet.
Det lærer oss at rettferdighetsidealet ikke er blitt virkeliggjort.
Verken på det juridiske eller det politiske området.
Lovgiverne vedtar ulovlige og urettferdige lover.
De anvendes av den utøvende makt, og de håndheves av den dømmende makt.
De er alle forpliktet til å overholde dette.
Borgerne er forpliktet til å overholde urettferdige lover.
Det sentrale spørsmålet som jeg har arbeidet med i mange måneder - jeg kan bare gjengi deler av arbeidet mitt
her - er den rettslige kvalifiseringen av urettferdige rettsnormer og konsekvensene av dem.
For meg er utgangspunktet for å avgjøre om loven er rettferdig eller urettferdig, menneskeverdet.
Det er det øverste rettsprinsippet i form av naturrett og positiv rett .
Det er den sentrale normen i siviliserte rettssystemer som er forankret både i alminnelig rett og i konstitusjonell rett .
I et demokratisk system basert på rettsstatsprinsippet kommer all rettferdighet fra folket.
Frihet og likhet er grunnpilarene i demokratiet.
Selv om folket har delegert sin makt til politiske partier som skal representere det, er det likevel folket som
er suverenen som representantene står ansvarlig overfor.
Selv om de politiske partienes makt i det representative demokratiet i stadig større grad omfatter alle
samfunnsformer og sivile strukturer, eksisterer demokratiet bare hvis det er i samsvar med folkets vilje.
Lov mot folket eller lover mot loven er aldri lov, og de er ikke basert på folkets vilje.
Folket, suverenen, har ikke delegert loven til representanter slik at disse representantene lager
lover for sin egen skyld eller lover mot folket.
Den som tilsidesetter lov og rett som representant, må ta ansvar og stilles til ansvar!
Praksisen i Østerrike og også i andre land i henhold til forfatningsdomstolen i Østerrike og også i henhold til den
østerrikske rettssituasjonen at selv grunnlovsstridige lover skal anvendes til de blir opphevet - og da høyst
innen en reparasjonstid på opptil 18 måneder - betyr at urett blir lov, noe jeg bestemt avviser.
Når maktfordelingen ikke lenger fungerer, når regjeringer i realiteten kan lage lover selv på grunnlag av sitt
parlamentariske flertall, når de ikke lenger er underlagt parlamentarisk kontroll, når regjeringer besetter administrative
og rettslige stillinger politisk, når organisasjoner og institusjoner som står staten nær, oligarkiseres [styres som et
"oligarki" (= styreform der en liten gruppe utøver politisk makt, når ytringsfriheten, vitenskapsfriheten og pressefriheten
sensureres, når meningsmotstandere baktales, latterliggjøres og til og med forfølges, når mediemangfoldet
ødelegges - da er vi langt borte fra enhver rettsstat.
Senest med offentliggjøringen av Robert Koch-instituttets filer ble det offentlig, selv for mainstream, at det
aldri hadde eksistert et bevisgrunnlag for alle koronatiltak.
Den ble skalert opp via en politisk samtale.
Koronakrisen i 2020-2023 var den største juridiske og medisinske skandalen i verden siden 1945!
For å hindre at slike politiske appeller får gjennomslagskraft i fremtiden, må all urett fra
første stund nektes gyldighet som rettsnormer!
De som likevel deltar i det, må stilles til ansvar!
Menneskeverd - jeg siterer Thomas Aquinas her:
"Enhver lov som opphøyer den menneskelige personlighet, er rettferdig.
Enhver lov som nedverdiger menneskets personlighet, er urettferdig."
Paragraf 16 i den østerrikske borgerloven (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) fastslår den sentrale normen om den
opprinnelige personlighetsretten: Ethvert menneske har medfødte rettigheter som allerede er åpenbare
gjennom fornuften, og er derfor å betrakte som en person.
Dette postulerer den opprinnelige personlighetsretten som et rettsprinsipp, en sentral norm i siviliserte rettssystemer.
Menneskerettighetene er medfødte.
Det betyr at de ikke erverves eller tildeles, og i hvert fall ikke av regjeringer eller representanter.
De trenger ikke å bli innvilget eller ervervet først.
De er en iboende del av menneskeheten, av det å være menneske.
Dette er også nedfelt i artikkel 1 i den tyske grunnloven:
Menneskeverdet er ukrenkelig.
Det er alle statlige myndigheters plikt å respektere og beskytte dem.
Følgende grunnleggende rettigheter binder lovgivning, utøvende makt og jurisdiksjon som direkte gjeldende rett.
Og jeg vil gjerne legge til at de også binder mediene.
I tillegg til artikkel 1 i grunnloven, fastslår artikkel 79 garantien for eksistens til evig tid.
Disse grunnleggende rettighetene, menneskeverdets ukrenkelighet, kan ikke endres gjennom en grunnlovsendring.
Den er evig.
Menneskeverdet er et grunnleggende etisk prinsipp som er tidløst og står over enhver styreform.
Fordi alle menneskeliv er like mye verdt og har rett til å eksistere fritt.
"Mennesket som mål i seg selv må aldri være et middel til å nå et mål", ifølge Immanuel Kant.
I henhold til den tyske forfatningsdomstolens rettspraksis er menneskeverdet den høyeste verdien i grunnloven og
det konstitusjonelle prinsippet i det tyske rettssystemet.
Menneskeverdet er den høyeste konstitusjonelle verdien og er ikke til forhandling.
På samme måte fastslår artikkel 7 i den sveitsiske grunnloven at menneskeverdet skal respekteres og beskyttes.
Verdenserklæringen om menneskerettighetene av 10. desember 1948:
Alle mennesker er født frie og like i verdighet og rettigheter, er utstyrt med fornuft og
samvittighet og skal behandle hverandre i en ånd av brorskap.
USAs uavhengighetserklæring, som ble offentliggjort 4. juli 1776, proklamerer Alle mennesker er skapt like.
Alle mennesker har visse umistelige rettigheter, inkludert liv, frihet og streben etter lykke.
Den ubetingede, ufravikelige og ubegrensede respekten for menneskeverdet er grunnlaget for
rettsstaten og demokratiet, og den kan ikke forhandles om.
De utgjør den absolutte røde linjen som aldri må overskrides.
Den som krenker menneskeverdet, krenker den demokratiske rettsstaten, likhet for loven, uten hvilken
det ikke kan finnes noen rettferdighet - ingen lov, ingen stat som ikke blir en røverbande.
Augustin av Hippo: "Ta bort loven - hva er en stat annet enn en stor røverbande?"
Med utgangspunkt i det høyeste grunnprinsippet i den grunnleggende materielle normen, som jeg kaller det som jurist - menneskets
verdighet - kommer jeg frem til et teseforslag med seks teser.
Men først en kort uttalelse av Martin Luther King.
"Jeg er den første til å ta til orde for å opprettholde rettferdige lover.
Man har ikke bare et juridisk, men også et moralsk ansvar for å følge rettferdige lover.
Omvendt har mennesket et moralsk ansvar for å se bort fra urettferdige lover.
Jeg er enig med Augustin i at en urettferdig lov ikke er en lov."
Lex iniusta non est lex, sier den høyeste latinske maksime.
Og nå til de seks tesene:
Tese 1: Den grunnleggende normen i rettssystemet, som all rett springer ut av, er
menneskeverdet som den primære personlighetsretten.
Det er verken hypotese eller fiksjon.
2. tese: Den høyest rangerte rettigheten er menneskeverdet som den primære retten til personlighet.
Dette er hans iboende rettigheter, grunnleggende rettigheter og friheter.
De utgjør de grunnleggende prinsippene i rettssystemet.
3. tese: Juridiske normer som krenker menneskets verdighet, dets medfødte rettigheter, er absolutt ugyldige.
De er ikke standardiserte.
Jeg representerer dermed et standpunkt i den rådende doktrinen, læren om det såkalte nullitetsdogmet , mer om dette senere.
4. tese: Juridiske normer som krenker menneskers grunnleggende rettigheter og friheter, er absolutt ugyldige.
De er ikke standardiserte.
Proposisjon 5: Rettsnormer som bryter med høyere rangerte rettsnormer, er absolutt ugyldige.
De er ikke standardiserte.
6. proposisjon: Høyere rangert lov tilsidesetter lavere rangert lov med den virkning at den er absolutt ugyldig.
Lavere rangert lov kan ikke bryte høyere rangert lov.
Jeg kan begrunne disse tesene, som jeg baserer på menneskeverdet, både med rettspositive argumenter basert
på rettssituasjonen og med rettsfilosofiske argumenter.
En av 1900-tallets mest betydningsfulle rettslærde var Gustav Radbruch.
Han var SPD-politiker og to ganger justisminister i Weimarrepublikken.
Han levde fra 1878 til 1949.
"Et må kan være basert på makt, men aldri et bør og et gyldig."
Den trekker grensen mellom feil lov som kanskje ikke er hensiktsmessig, som kunne vært
organisert annerledes eller som rett og slett er feil.
Rett og slett feil i forhold til urettferdig lov som har nådd et visst nivå av urettferdighet.
Han begrunner dette, og det fører til slutt til Radbruchs berømte formel.
Jeg siterer: "Konflikten mellom rettferdighet og rettssikkerhet bør løses på en slik måte at positiv rett,
sikret ved lov og makt, har forrang selv om den er urettferdig og uhensiktsmessig i sitt innhold.
Med mindre motsetningen mellom positiv rett og rettferdighet når et så utålelig nivå at
loven, som uriktig lov, må vike for rettferdigheten.
Det er umulig å trekke en skarpere grense mellom de tilfellene av rettslig urettferdighet og de lovene som
likevel gjelder til tross for sitt uriktige innhold."
En annen avgrensning, skriver han, kan gjøres med all skarphet.
Og her er kjernesetningen: "Der rettferdighet ikke engang tilstrebes, der likhet, som er kjernen i rettferdighet, bevisst
har blitt fornektet i etableringen av positiv rett, er loven ikke bare feil lov, men
mangler snarere karakter av lov i det hele tatt.
For lov, inkludert positiv rett, kan ikke defineres på noen annen måte enn som en ordre
og lov som er ment å tjene rettferdigheten."
Loven må tjene rettferdigheten, ellers er den urettferdighet.
Og han fortsetter: "Der rettferdighet ikke engang etterstrebes, kan de ordningene som skapes på
denne måten, bare være maktens dekreter, aldri lovens.
Så en lov som nekter visse mennesker menneskerettigheter, er ikke en rettsstat."
Radbruchs formel fant deretter veien inn i den føderale forfatningsdomstolens rettspraksis i de
såkalte Mauerschützenprozesse etter DDRs sammenbrudd.
Selv en lov eller en ordre som beordret en snikskytter på muren til å skyte hvis noen
ønsket å forlate DDR, er feil og må straffes.
Og her kommer vi til den neste viktige bestemmelsen, artikkel 7 i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen:
Ingen straff uten lov:
Paragraf 1 fastslår at det må være en lov for enhver straff for en lovovertredelse. Det kan ikke idømmes høyere straff enn den
straffen som truer på det tidspunktet lovbruddet blir begått.
Det finnes imidlertid ett svært viktig unntak fra dette, nemlig i paragraf 2:
Ingen bestemmelse i denne artikkel skal utelukke domfellelse eller straff av en person som har gjort seg skyldig i en handling
eller unnlatelse som på det tidspunkt da den ble begått, var straffbar i henhold til de rettsprinsipper
som er alminnelig anerkjent av siviliserte nasjoner.
Den internasjonale straffedomstolen anvender også de generelle rettsprinsippene som er anerkjent av
siviliserte stater i artikkel 38 i ICJ-statuttene.
De allment anerkjente rettsprinsippene, som er overordnet loven, har funnet veien inn i den
positive retten og er derfor juridisk bindende.
Det samme gjelder for Den europeiske union:
Generelle rettsprinsipper er en del av EUs primærrett.
Dette omfatter respekt for grunnleggende rettigheter, likebehandling og forholdsmessighet.
For å forstå normhierarkiet vil jeg kort forklare hierarkiet i rettssystemet.
Rettssystemets nivådelte struktur som et normhierarki innebærer at enhver norm av lavere
rang må korrespondere med en norm av høyere rang.
Den må være generert av den høyere rangerte standarden, ellers er den ulovlig.
I Østerrike har vi organisert rettssystemet på følgende måte.
Dette gjelder imidlertid også for andre rettssystemer og for land innenfor EU.
Nivå 1: Det høyeste nivået er de grunnleggende prinsippene i den føderale grunnloven.
Dette er de demokratiske, republikanske, liberale, føderalistiske og konstitusjonelle prinsippene.
Trinn 2: Unionens primærrett, dvs. unionens traktater. Og - svært viktig - Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter
som primærrett, og igjen de generelle rettsprinsippene.
Nivå 3: Sekundær EU-rett, som omfatter lovgivning vedtatt av EU-institusjonene, særlig forordninger og direktiver.
Nivå 4: Føderale konstitusjonelle lover og den enkelte delstats konstitusjonelle lover.
5. trinn: Føderale lover og delstatslover som enkle lover som må være i samsvar med grunnloven.
Nivå 6: Forskrifter - dette er generelle rettslige bestemmelser utstedt av administrative
myndigheter som bare kan utstedes på grunnlag av lover.
Trinn 7: Og deretter avgjørelser i enkeltsaker: Dom, kjennelse og beslutning.
Hvis en rettslig norm, som sagt, er i strid med denne trinnvise strukturen i lovteksten, er den - etter min juridiske
forståelse og i henhold til nullitetslæren - absolutt ugyldig.
Dette vil bety at det ikke utløses noen plikt til å etterkomme kravene.
Her kommer vi til ugyldighet: Lex iniusta non est lex.
Den urettferdige loven er ikke en lov, som en latinsk maksime.
Den rettslige konstitusjonen av ugyldighetsdogmet er at den høyere loven fraviker - dvs. opphever - den
lavere loven, som er absolutt og ugjenkallelig ugyldig.
Slik sett er det ikke nødvendig med noen separat bestridelse.
Det oppstår en såkalt "eo ipso-effekt".
Derimot er læren om feilberegning, som er vanlig i Østerrike og også er lovfestet:
Til tross for at de er ulovlige, forblir slike standarder i kraft og bindende inntil de
oppheves av en autorisert statlig institusjon.
Dette er uforenlig med en demokratisk og rettsstatlig forståelse og med rettssystemets logisk-systematiske
oppbygning som en trinnvis struktur i rettssystemet.
I østerriksk privatrett, derimot, sier § 879 (1): En avtale som bryter med et lovbestemt
forbud eller støter mot god skikk, er ugyldig.
Så i privatretten er det ikke behov for en utfordring, men i offentlig rett er det det.
Og forfatningsdomstolen i Østerrike har til og med myndighet til å la denne ulovlige loven gjelde i opptil 18 måneder (!).
For meg er dette ikke forenlig med rettsstatens prinsipper, men kun basert på den høyst tvilsomme
doktrinen om feilberegning eller en viss rettssikkerhet.
Loven i seg selv gir dem som er underlagt normen, rett til selvhjelp.
Det vanligste og mest kjente er selvforsvar:
"Når urett blir rett, blir motstand en plikt." Bertolt Brecht
Paragraf 3 i den østerrikske straffeloven regulerer nødverge:
En person handler ikke rettsstridig dersom vedkommende kun bruker det forsvaret som er nødvendig for å avverge et aktuelt eller
nært forestående rettsstridig angrep - et vesentlig rettsstridig angrep - på eget eller en annens liv, helse, fysiske integritet,
seksuelle integritet og selvbestemmelse, frihet eller eiendom.
Vilkårene for nødverge, som må være kumulative, er derfor det nødvendige forsvaret, det aktuelle eller
overhengende angrepet, angrepets rettsstridighet og angrepet på den nødvergeegnede eiendommen.
Et angrep som er begrunnet i materiell rett, dvs. lov eller forskrift - enten det kommer fra en angripende stat - har
ingen rett til selvforsvar fordi angrepet ikke er ulovlig.
Standarden er fortsatt gjeldende, selv om den senere blir opphevet av retten som ulovlig.
Men hvis jeg mener, som jeg gjør - læren om ugyldighet, systematisk overholdelse av rettssystemets hierarkiske struktur -
at slike normer er absolutt ugyldige, da er angrepet fra en invaderende stat ulovlig, og
da vil en selvforsvarshandling være tillatt.
En annen svært vanlig selvhjelpsrett: unntakstilstand.
Jeg vil gjerne innlede med et svært treffende sitat - spesielt for vår tid - fra Ludwig von Mises:
"Det finnes ingen større trussel mot sivilisasjonen enn en regjering bestående av
inkompetente, korrupte eller avskyelige mennesker."
Unnskyldelig unntakstilstand i østerriksk rett er regulert i § 10 (1) i straffeloven.
Det er regulert mer likt i andre rettssystemer.
"Den som begår en straffbar handling for å avverge en nærliggende, vesentlig ulempe for seg selv eller andre, er
unnskyldt dersom den skade som truer ved handlingen, ikke er uforholdsmessig mye mer alvorlig - det vil si at det må foretas
en forholdsmessighetsvurdering - og det ikke kunne forventes noen annen opptreden av en person som
har tilknytning til de rettslig beskyttede verdiene."
- dvs. urimelighet av annen atferd og forholdsmessighet.
Så er det også den overjuridiske unntakstilstanden.
Den fastslår at en forsvarshandling i en unntakstilstand ikke er ulovlig hvis den rettslige interessen som skal
reddes, er av høyere verdi enn den som er blitt skadet.
Jeg vil her vise til gjeldende rettspraksis, særlig i Tyskland:
Legers utstedelse av falske legeerklæringer i forbindelse med Covid-19-maskefritakssertifikater og
Covid-19-vaksinasjonssertifikater må korrekt vurderes som en nødrettshandling, selv om man antar at
slike koronalover ikke var ulovlige fra starten av.
For meg er de ikke bare unnskyldt, de er også rettferdiggjort.
Fordi folks liv og helse er viktigere enn den juridiske interessen i at legeerklæringer skal være pålitelige.
Det er legens primære oppgave: Primum non nocere, først og fremst ikke å skade - secundum cavere, å beskytte, å
være forsiktig - tertium sanare, til slutt å helbrede.
Derfor er den primære forutsetningen ikke bare en nødvendighetshandling slik jeg forstår den, men
også den absolutte nulliteten til slike ulovlige normer som ikke kan oppnå normativ gyldighet.
Jeg mener at domstolene ikke lenger bør få lov til å anvende slike standarder til skade for tiltalte leger.
Jeg sa innledningsvis at alle som handler ulovlig, som anvender ulovlige lover når de er helt ugyldige, må stilles til ansvar.
Tilregnelighet: Hvem er tilregnelig, hvem er ansvarlig og i hvilken utstrekning er han ansvarlig?
Et ord fra Hannah Arendt:
"Ingen har rett til å bruke lydighet som et påskudd for å rettferdiggjøre sine handlinger. Å
adlyde er ikke en rettferdiggjørelse for å handle."
Vi er selvbestemmende, det er det menneskeverdet krever.
Hvis en norm som er ulovlig i normhierarkiet, er absolutt ugyldig, er den ikke en del av rettssystemet.
Den må derfor ikke følges og skal ikke anvendes av forvaltningen eller domstolene.
Hvis den likevel anvendes, innebærer dette en handling uten rettslig grunnlag - og dermed først og fremst et brudd på
legalitetsprinsippet - og skal tilskrives den statlige myndigheten hvis organer som kan tilskrives den, har handlet.
For meg fastslår dette imidlertid ikke bare statens ansvar - som vi selv til syvende og sist er - men også de handlende organenes
ansvar i henhold til deres evne til innsikt og deres skyld - spesielt for de øverste og høyeste
forvaltningsorganene, spesielt for regjeringer og lovgivning.
Det som gjelder for den enkelte borger som normadressat, må i enda større grad gjelde for staten, dens makter og
regjeringer og i siste instans også for disse handlende organer.
Ingen kan fri seg fra skyld og ansvar ved å være uvitende om loven.
Uvitenhet er ikke noe forsvar mot loven.
Dette gjelder ikke bare borgere, men alle offentlige tjenestemenn, dommere og statlige organer.
For avgrensningen av ansvaret viser jeg analogisk til § 9 i den østerrikske
straffeloven, den såkalte rettsvillfarelsesparagrafen,
Første ledd: Den som ikke erkjenner at handlingen er urettmessig på grunn av en rettsvillfarelse, handler ikke
klanderverdig dersom han ikke kan bebreides for villfarelsen.
Det vil neppe eller i mange tilfeller ikke være klanderverdig for enkle organer på distriktsnivå hvis de ikke tolker
grunnleggende rettigheter slik en grunnlovsjurist ville gjort.
(2): Rettsvillfarelsen skal bebreides dersom urettferdigheten var lett gjenkjennelig for gjerningspersonen som for enhver annen.
Da barn, elever, måtte gå med munnbind i klasserommene i månedsvis på grunn av korona-tiltak som ikke var evidensbaserte.
Hvis disse barna og elevene til og med måtte bruke munnbind i kroppsøvingstimene - noe som er helseskadelig og stikk i
strid med barns velferd - er det lett å se urettferdigheten.
Og andre setning: Eller dersom lovbryteren ikke har gjort seg kjent med de aktuelle bestemmelsene, selv om
han etter sitt yrke, sin stilling eller andre forhold ville ha vært forpliktet til det.
Jeg forventer at enhver offentlig tjenestemann setter seg inn i de relevante grunnleggende rettighetsnormene, særlig når
det gjelder anvendelsen av lover som er nær ved å gripe inn, og at de tar stilling til dette, i beste fall protesterer .
Paragraf 3: Hvis lovbryteren anklages for feil, skal straffen som er fastsatt for forsettlig lovbrudd anvendes hvis lovbryteren
handler forsettlig; hvis lovbryteren handler uaktsomt, skal straffen som er fastsatt for uaktsomt lovbrudd anvendes.
Staten selv vil så godt som aldri kunne påberope seg rettsvillfarelse som begrunnelse for
å fraskrive seg ansvar og erstatningsansvar.
Fordi han er og må være tilstrekkelig kjent med de rettslige normene han selv har skapt.
Det handler snarere om de personene som opptrer på vegne av staten, og som kan forventes å ha
kompetanse innenfor sine funksjoner og virksomhetsområder.
Tilregnelighet, ansvar og erstatningsansvar - som er en selvfølge i privatretten på det horisontale nivået
mellom privatpersoner - må også gjelde ubegrenset i offentlig rett på det vertikale nivået.
Bare på denne måten kan vi skape et system for helhetlig beskyttelse av grunnleggende rettigheter
basert på individets rett til selvbestemmelse gjennom ansvarliggjøring av alle involverte aktører.
De som ikke kan holdes ansvarlige, vil ikke føle seg ansvarlige.
Men den som har erkjent retten til sitt ansvar, vil oppfylle plikten til sitt ansvar.
Jeg vil nå avslutte med et krav, en grunnleggende rettighet - som i seg selv burde være en selvfølge, etter min rettsoppfatning -
men som bør innlemmes i katalogen over grunnleggende rettigheter.
Det er særlig politikken og rettsvitenskapen som må gjøre dette.
Rettighetens tilstand:
Mennesket er ikke skapt for loven, men loven må være skapt for mennesket.
Mennesket er ikke statens tjener.
Mennesket er oppfinneren av staten, og staten må tjene oppfinneren og aldri omvendt.
Avslutningsvis vil jeg oppfordre til at den gamle grunnretten omformuleres:
Juridiske normer som krenker menneskers verdighet, deres iboende rettigheter, grunnleggende rettigheter og
friheter, har ingen normativ kraft og er absolutt ugyldige.
Ingen er forpliktet til å følge dem, og ingen har myndighet til å pålegge andre å gjøre det.
Slik skal vi forhindre en ny korona for all fremtid!
Takk for oppmerksomheten.
Fantastisk! Dr. Brunner, takk på vegne av hele verdens befolkning.
Jeg beundrer måten du samler advokater på.
Det er den beste løsningen vi kan strekke oss etter.
Folk er som små barn.
Dere er våre fedre, dere kjenner loven.
Du formidlet dette på en fantastisk måte, vi forsto det.
Vi ønsker deg en god kamp og en hel rekke andre.
Folket må aldri glemme at det er det som er suverent.
Og regjeringen er ikke min overordnede, men min ansatte.
Takk, takk, takk!
Disse produksjonene ble laget i forbindelse med en konferanse som ble arrangert av Anti-Censorship Coalition i Sveits.
AZK har ingen økonomiske interesser. Verken initiativtakerne, foredragsholderne eller
Kla.TV har mottatt honorar for dette opptaket.
Vi gjør uttrykkelig oppmerksom på at denne videoen kan reproduseres og videresendes så ofte som ønskelig i uendret form.
AZK er ikke ansvarlig for innholdet i eventuelle bidrag. AZK er både politisk og religiøst nøytrale og
tar derfor ikke stilling til hvem som uttaler seg.
Artiklene er kun ment som informasjon og gjenspeiler ikke AZKs mening. AZK er et nøytralt informasjonssenter i alle henseender.
Hver foredragsholder er kun ansvarlig for sitt eget bidrag og ikke for andre bidrag eller AZK, ettersom
det ikke er noen gjensidig avhengighet mellom dem.
Viktig merknad: Informasjonen som presenteres her, er kontrollert etter beste evne og overbevisning.
Likevel påtar foredragsholderne og produsentene seg intet ansvar for konsekvensene av handlinger eller unnlatelser
knyttet til innholdet i denne videoen. Enhver har selv ansvaret for hvordan man forholder seg til det man hører.