Všeobecné informácie o právnych predpisoch a pravidlách AZK nájdete na konci prezentácie.
Po hodnotnej prezentácii doktora Broudyho z Japonska prichádza na rad kvalitný rečník z Rakúska.
Má doktorát z práva a zaoberá sa ústredným problémom, ako sa vysporiadať s nespravodlivými, t.
j. nezákonnými právnymi normami a ich dôsledkami.
Ale viete, pre bežných občanov, ako som ja alebo my, nemôže existovať niečo také ako nespravodlivé právne normy.
To by pre nás bolo ako zlé Vianoce.
A preto si ani nepripúšťame myšlienku, že by takáto nespravodlivosť mohla narušiť našu dôstojnosť a osobnosť.
Ale to je práve všeobecný omyl!
A práve proti tomuto nebezpečnému omylu sa teraz Dr. Michael Brunner postaví so svojimi šiestimi tézami a
poukáže na východiská z tejto príliš neuznanej dilemy.
Ale skôr, ako ho privítame na štadióne, pozrime sa na jeho životopis.
Dr. Michael Brunner získal v roku 1990 doktorát z práva a 31 rokov pôsobil ako právnik v Rakúsku.
Od marca 2020 je aktívnym kritikom opatrení proti koronárnym vírusom, podáva sťažnosti proti koronárnym opatreniam na
Ústavný súd, vystupuje na demonštráciách, zverejňuje videá atď.
A teraz prehľad jeho politickej kariéry:
Október 2020:
Založenie organizácie "Právnici za základné práva - právnici za osvietenstvo" vo Viedni
Február 2021:
Založenie politickej strany "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte"
Od jesene 2021: Jeho strana vstupuje do hornorakúskeho krajinského parlamentu;
Volebné úspechy vo voľbách do miestnych zastupiteľstiev v Hornom Rakúsku, Dolnom Rakúsku a Tirolsku
Jeseň 2022:
Kandidát MFG v jesenných prezidentských voľbách.
Postavil sa do pozície oponenta politického establišmentu.
Júl 2023:
Zakladajúci člen "International Attorneys of Law", medzinárodného združenia, ktoré sa zameriava na legislatívu na celom svete.
November 2023:
Emeritný status ako aktívny právnik.
Od decembra 2023 rôzne prednáškové aktivity a pokračovanie v právnej činnosti ako poradca atď.
Dr. Brunner dnes hovorí o "Ľudská dôstojnosť je meradlom práva - všetko ostatné je zlé"
Rád by som vás všetkých srdečne privítal a osobitne by som sa vám chcel poďakovať za to, že ste mi umožnili predniesť môj
dnešný príspevok na túto veľmi dôležitú tému o právnej kvalifikácii nespravodlivých zákonov a ich dôsledkoch.
"Ľudská dôstojnosť je mierou spravodlivosti.
Ľudská dôstojnosť musí byť meradlom spravodlivosti, inak je to nespravodlivosť."
Právo a spravodlivosť nie sú synonymá.
Právo nemusí byť spravodlivosťou.
Spravodlivosť nemusí byť správna.
Ale spravodlivosť bez spravodlivosti je nespravodlivosť.
Spravodlivosť je vždy spravodlivosť.
Čo je spravodlivosť v právnom zmysle?
Spravodlivosť je hodnotenie vedomostí.
S rovnakými vecami zaobchádzať rovnako, s nerovnými vecami zaobchádzať nerovnako.
Alebo konať tak, aby konanie vašej maximy bolo povýšené na zákon sveta, ako hovorí Immanuel Kant.
Alebo jednoducho mierový poriadok - pretože mier nemôže byť bez spravodlivosti, mier bez rovnováhy záujmov.
Ak by právo bolo spravodlivosťou a neexistovali by nespravodlivé zákony, potom by sa moja
esej, moja prezentácia, z veľkej časti skončila.
Realita nás však učí niečo iné.
Učí nás, že ideál spravodlivosti nebol naplnený.
Ani v právnej, ani v politickej oblasti.
Zákonodarca prijíma nezákonné a nespravodlivé zákony.
Uplatňuje ich výkonná moc a presadzuje súdna moc.
Všetci sú povinní dodržiavať predpisy.
Občania sú povinní dodržiavať nespravodlivé zákony.
Ústrednou otázkou, ktorou sa zaoberám už mnoho mesiacov - môžem tu reprodukovať len časť svojej práce - je právna
kvalifikácia nespravodlivých právnych noriem a ich dôsledkov.
Východiskom pre určenie, či je právo spravodlivé alebo nespravodlivé, je pre mňa ľudská dôstojnosť.
Je to najvyšší princíp práva v zmysle prirodzeného a pozitívneho práva .
Je to ústredná norma civilizovaných právnych systémov, ktoré sú zakotvené tak v bežnom práve , ako aj v ústavnom práve .
V demokratickom systéme založenom na právnom štáte pochádza všetka spravodlivosť od ľudí.
Sloboda a rovnosť sú piliermi demokracie.
Ak ľud delegoval svoju moc na politické strany, aby ho zastupovali, ľud napriek tomu zostáva
suverénom, ktorému sú zástupcovia zodpovední.
Aj keď sa v praxi zastupiteľskej demokracie moc politických strán čoraz viac rozširuje na všetky formy spoločnosti a občianskych
štruktúr, demokracia existuje len vtedy, ak zodpovedá vôli ľudu.
Zákon proti ľudu alebo zákony proti zákonu nikdy nie sú zákonom a nie sú založené na vôli ľudu.
Ľud, suverén, nedelegoval právo na zástupcov, aby títo zástupcovia tvorili právo pre seba alebo právo proti ľudu.
Každý, kto ako zástupca nerešpektuje zákon a spravodlivosť, musí niesť zodpovednosť a zodpovedať sa!
Prax v Rakúsku, ale aj v iných krajinách podľa rakúskeho ústavného súdu a tiež podľa rakúskej právnej situácie, že aj
protiústavné zákony sa majú uplatňovať až do ich zrušenia - a potom maximálne v lehote na opravu do 18 mesiacov - znamená,
že nespravodlivosť sa stáva zákonom, čo rozhodne odmietam.
Keď už nefunguje deľba moci, keď vlády môžu účinne prijímať zákony samy na základe svojej parlamentnej väčšiny, keď už
nepodliehajú parlamentnej kontrole, keď vlády politicky obsadzujú administratívne a súdne posty, keď sa organizácie a inštitúcie
blízke štátu oligarchizujú [riadia sa na spôsob "oligarchie" (= forma vlády, v ktorej malá skupina vykonáva politickú moc, ), keď
sa cenzuruje sloboda názoru, sloboda vedy a sloboda tlače, keď sa inak zmýšľajúci ľudia ohovárajú, zosmiešňujú a
dokonca prenasledujú, keď sa ničí rozmanitosť médií - potom sme ďaleko od akéhokoľvek právneho štátu.
Najneskôr po zverejnení spisov Inštitútu Roberta Kocha sa aj pre mainstream stalo verejným, že nikdy
neexistovala dôkazová báza pre všetky koronálne opatrenia.
Bol zväčšený prostredníctvom politickej výzvy.
Koronavírusová kríza v rokoch 2020 až 2023 bola najväčším právnym a lekárskym škandálom na svete od roku 1945!
Aby sa v budúcnosti zabránilo účinnosti takýchto politických apelov, treba od začiatku popierať
platnosť právnych noriem všetkým nespravodlivostiam!
Tí, ktorí sa na ňom napriek tomu podieľajú, musia niesť zodpovednosť!
Ľudská dôstojnosť - citujem tu Tomáša Akvinského:
"Každý zákon, ktorý povznáša ľudskú osobnosť, je spravodlivý.
Každý zákon, ktorý ponižuje ľudskú osobnosť, je nespravodlivý."
V § 16 rakúskeho všeobecného občianskeho zákonníka (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) sa ustanovuje ústredná norma pôvodného
osobnostného práva: Každá ľudská bytosť má vrodené práva, ktoré sú zrejmé už z rozumu, a preto sa má považovať za osobu.
To postuluje prvotné právo na ochranu osobnosti ako právny princíp, ústrednú normu civilizovaných právnych systémov.
Ľudské práva sú vrodené.
To znamená, že ich nezískavajú ani neudeľujú, a už vôbec nie vlády alebo zástupcovia.
Nemusia byť udelené ani získané ako prvé.
Sú neodmysliteľnou súčasťou ľudskosti, ľudského bytia.
To je uvedené aj v článku 1 nemeckého základného zákona:
Ľudská dôstojnosť je nedotknuteľná.
Povinnosťou všetkých štátnych orgánov je ich rešpektovať a chrániť.
Nasledujúce základné práva sú záväzné pre legislatívu, výkonnú moc a súdnu právomoc ako priamo uplatniteľné právo.
A chcel by som dodať, že zaväzujú aj médiá.
Okrem článku 1 základného zákona sa v článku 79 stanovuje záruka existencie na dobu neurčitú.
Tieto základné práva, nedotknuteľnosť ľudskej dôstojnosti, nie je možné meniť novelou ústavy.
Je večná.
Ľudská dôstojnosť ako základný etický princíp je nadčasová a stojí nad každou formou vlády.
Pretože každý ľudský život má rovnakú hodnotu a má právo na slobodnú existenciu.
Podľa Immanuela Kanta "človek ako cieľ sám o sebe nikdy nesmie byť prostriedkom na dosiahnutie cieľa".
Podľa ustálenej judikatúry nemeckého Spolkového ústavného súdu je ľudská dôstojnosť najvyššou hodnotou rozhodnutia Základného
zákona a ústavným princípom nemeckého právneho systému.
Ľudská dôstojnosť je najvyššou ústavnou hodnotou a je neoddiskutovateľná.
V rovnakom zmysle sa v článku 7 federálnej ústavy Švajčiarskej konfederácie uvádza, že
ľudská dôstojnosť musí byť rešpektovaná a chránená.
Všeobecná deklarácia ľudských práv z 10. decembra 1948:
Všetky ľudské bytosti sa rodia slobodné a rovné v dôstojnosti a právach, sú obdarené rozumom a
svedomím a mali by sa k sebe správať v duchu bratstva.
Deklarácia nezávislosti Spojených štátov amerických, zverejnená 4. júla 1776, vyhlasuje: Všetci ľudia sú si rovní.
Všetci ľudia majú určité neodňateľné práva vrátane života, slobody a hľadania šťastia.
Bezpodmienečné, nevyhnutné a neobmedzené rešpektovanie ľudskej dôstojnosti je základom právneho
štátu a demokracie, o ktorom nemožno vyjednávať.
Tvoria absolútnu červenú čiaru, ktorá sa nikdy nesmie prekročiť.
Každý, kto porušuje ľudskú dôstojnosť, porušuje demokratický ústavný štát, rovnosť zákona, bez ktorej
nemôže existovať spravodlivosť - žiadny zákon, žiadny štát, ktorý by sa nestal bandou lupičov.
Augustín z Hippo: "Odstráňte zákon - čo je štát, ak nie veľká banda lupičov?"
Vychádzajúc z najvyššieho základného princípu základnej materiálnej normy, ako ju nazývam ako právnik -
dôstojnosť ľudskej bytosti - prichádzam k návrhu šiestich téz.
Najprv však krátke vyhlásenie Martina Luthera Kinga.
"Ako prvý sa prihováram za dodržiavanie spravodlivých zákonov.
Človek má nielen právnu, ale aj morálnu zodpovednosť dodržiavať spravodlivé zákony.
Naopak, človek má morálnu zodpovednosť nerešpektovať nespravodlivé zákony.
Súhlasím so svätým Augustínom, že nespravodlivý zákon nie je zákon."
Lex iniusta non est lex, hovorí najvyššia latinská maxima.
A teraz k šiestim tézam:
Téza 1: Základnou normou právneho systému, z ktorej vychádza všetko právo, je ľudská dôstojnosť ako prvotné právo osobnosti.
Nie je to ani hypotéza, ani fikcia.
2. téza: Najvyššie postaveným právom je ľudská dôstojnosť ako prvotné právo osobnosti.
Ide o jeho prirodzené práva, základné práva a slobody.
Tvoria základné princípy právneho systému.
3. téza: Právne normy, ktoré porušujú dôstojnosť človeka, jeho vrodené práva, sú absolútne neplatné.
Nie sú štandardizované.
Zastávam teda pozíciu prevládajúcej doktríny, doktríny takzvanej dogmy neplatnosti , viac o tom neskôr.
4. téza: Právne normy, ktoré porušujú základné práva a slobody ľudí, sú absolútne neplatné.
Nie sú štandardizované.
Návrh 5: Právne normy, ktoré porušujú právne normy vyššieho stupňa, sú absolútne neplatné.
Nie sú štandardizované.
6. návrh: Právo vyššej právnej sily má prednosť pred právom nižšej právnej sily s účinkom jeho absolútnej neplatnosti.
Právo nižšieho stupňa nemôže porušovať právo vyššieho stupňa.
Tieto tézy, ktoré opieram o ľudskú dôstojnosť, môžem odôvodniť tak z hľadiska pozitívnych právnych argumentov založených
na právnej situácii, ako aj z hľadiska právnej filozofie.
Jedným z najvýznamnejších právnikov 20. storočia bol Gustav Radbruch.
Bol politikom SPD a dvakrát ríšskym ministrom spravodlivosti vo Weimarskej republike.
Žil v rokoch 1878 až 1949.
"Povinnosť môže byť založená na moci, ale nikdy nie na povinnosti a platnosti."
Vymedzuje hranicu medzi nesprávnym právom, ktoré možno nie je vhodné, mohlo by byť
organizované inak alebo je jednoducho nesprávne.
Jednoducho nesprávne k nespravodlivému zákonu, ktorý dosiahol určitú úroveň nespravodlivosti.
Zdôvodňuje to a nakoniec to vedie k slávnej Radbruchovej formulke.
Citujem: "Konflikt medzi spravodlivosťou a právnou istotou treba riešiť tak, že pozitívne právo, zabezpečené zákonom a mocou,
má prednosť, aj keď je nespravodlivé a neúčelné svojím obsahom.
Ibaže rozpor medzi pozitívnym právom a spravodlivosťou dosiahne takú neúnosnú mieru, že právo
ako nesprávne právo musí ustúpiť spravodlivosti.
Nie je možné urobiť ostrejšiu hranicu medzi prípadmi právnej nespravodlivosti a zákonmi,
ktoré napriek svojmu nesprávnemu obsahu platia."
Píše, že ďalšie vymedzenie je možné urobiť so všetkou ostrosťou.
A tu je jadro vety: "Tam, kde sa o spravodlivosť ani neusiluje, kde sa pri tvorbe pozitívneho práva zámerne popiera
rovnosť, ktorá je podstatou spravodlivosti, je právo nielen nesprávnym právom, ale skôr mu vôbec chýba charakter práva.
Právo, vrátane pozitívneho práva, totiž nemožno definovať inak ako príkaz a zákon, ktorý má slúžiť spravodlivosti."
Právo musí slúžiť spravodlivosti, inak je to nespravodlivosť.
A pokračuje: "Tam, kde sa ani neusiluje o spravodlivosť, môžu byť takto vytvorené
poriadky len nariadeniami moci, nikdy nie práva.
Takže zákon, ktorý niektorým ľuďom upiera ľudské práva, nie je právnym štátom."
Radbruchova formula sa potom po rozpade NDR dostala do judikatúry Spolkového ústavného súdu v tzv. Mauerschützenprozesse.
Dokonca aj zákon alebo rozkaz, ktorý prikazuje ostreľovačovi múru strieľať, ak chce
niekto opustiť NDR, je zlý a musí byť potrestaný.
A tu sa dostávame k ďalšiemu zásadnému ustanoveniu, článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach:
Žiadny trest bez zákona:
V odseku 1 sa uvádza, že pre každý trestný čin musí existovať zákon. Nesmie sa uložiť vyšší trest, ako je
trest, ktorý hrozí v čase spáchania trestného činu.
Existuje však jedna veľmi významná výnimka, a to v odseku 2:
Nič v tomto článku nevylučuje odsúdenie alebo potrestanie osoby, ktorá sa previnila konaním alebo opomenutím, ktoré
bolo v čase, keď bolo spáchané, trestné podľa zásad práva všeobecne uznávaných civilizovanými národmi.
Medzinárodný trestný súd uplatňuje aj všeobecné právne zásady uznané civilizovanými štátmi v
článku 38 štatútu Medzinárodného súdneho dvora.
Všeobecne uznávané právne zásady, ktoré sú nadradené zákonu, sa dostali do pozitívneho práva, a preto sú právne záväzné.
To isté platí pre Európsku úniu:
Všeobecné právne zásady sú súčasťou primárneho práva Európskej únie.
To zahŕňa dodržiavanie základných práv, rovnaké zaobchádzanie a proporcionalitu.
Aby sme pochopili hierarchiu noriem, chcel by som stručne vysvetliť hierarchiu právneho systému.
Viacúrovňová štruktúra právneho systému ako hierarchie noriem znamená, že každá norma
nižšieho stupňa musí zodpovedať norme vyššieho stupňa.
Musí byť vytvorená normou vyššieho stupňa, inak je nezákonná.
V Rakúsku je právny systém usporiadaný takto.
To však platí aj pre iné právne systémy a krajiny Európskej únie.
Úroveň 1: Najvyššia úroveň sú základné princípy federálnej ústavy.
Ide o demokratické, republikánske, liberálne, federalistické a ústavné princípy.
Fáza 2: Primárne právo Únie, t. j. zmluvy Únie. A čo je veľmi dôležité - Charta základných práv Európskej
únie ako primárne právo a opäť všeobecné právne zásady.
Úroveň 3: sekundárne právo EÚ, ktoré zahŕňa právo prijaté inštitúciami EÚ, najmä nariadenia a smernice.
Úroveň 4: Federálne ústavné zákony a ústavné zákony jednotlivých štátov.
5. etapa: Federálne zákony a zákony štátov ako jednoduché zákony, ktoré musia byť v súlade s ústavnými zákonmi.
Úroveň 6: Nariadenia - ide o všeobecné právne predpisy vydané správnymi orgánmi, ktoré môžu byť vydané len na základe zákonov.
Fáza 7: A potom rozhodnutia o jednotlivých prípadoch: Rozsudok, uznesenie a rozhodnutie.
Ak, ako som povedal, právna norma odporuje tejto viacúrovňovej štruktúre zákonného nástroja, potom je - podľa môjho právneho
chápania a podľa doktríny neplatnosti - absolútne neplatná.
To by znamenalo, že nevzniká povinnosť dodržiavať predpisy.
Tu sa dostávame k neplatnosti: Lex iniusta non est lex.
Nespravodlivý zákon nie je zákon, ako latinská maxima.
Právna konštitúcia dogmy neplatnosti, vyššie právo deroguje - t. j. ruší - nižšie právo,
ktoré je absolútne a nenapraviteľne neplatné.
V tomto zmysle nie je potrebná samostatná námietka.
Nastáva takzvaný "efekt eo ipso".
Naproti tomu doktrína výpočtu chyby, ktorá je v Rakúsku bežná a je zakotvená aj v zákone:
Napriek tomu, že sú tieto normy nezákonné, zostávajú v platnosti a sú záväzné, kým ich oprávnená štátna inštitúcia nezruší.
To je nezlučiteľné s demokratickým a ústavným chápaním a s logicko-systematickou štruktúrou právneho
systému ako stupňovitou štruktúrou právneho systému.
V rakúskom súkromnom práve sa v § 879 ods. 1 uvádza: Zmluva, ktorá porušuje zákonný zákaz alebo uráža dobré mravy, je neplatná.
Takže v súkromnom práve nie je potrebné podať námietku, ale vo verejnom práve áno.
A rakúsky ústavný súd má dokonca právomoc ponechať tento nezákonný zákon v platnosti až 18 mesiacov (!).
Podľa mňa to nie je v súlade so zásadami právneho štátu, ale vychádza to len z veľmi pochybnej
doktríny výpočtu omylov alebo určitej právnej istoty.
Samotný zákon dáva osobám, na ktoré sa vzťahuje norma, právo na svojpomoc.
Najbežnejšia a najznámejšia je sebaobrana:
"Keď sa nespravodlivosť stane právom, odpor sa stáva povinnosťou." Bertolt Brecht
§ 3 rakúskeho trestného zákonníka upravuje sebaobranu:
Osoba nekoná protiprávne, ak použije len obranu, ktorá je nevyhnutná na odvrátenie súčasného alebo bezprostredne hroziaceho
protiprávneho útoku - dôležitého protiprávneho útoku - na vlastný alebo cudzí život, zdravie, telesnú integritu,
sexuálnu integritu a sebaurčenie, slobodu alebo majetok.
Podmienky sebaobrany, ktoré musia byť kumulatívne, sú teda nutná obrana, prítomný alebo bezprostredne hroziaci útok,
protiprávnosť útoku a útok na majetok spôsobilý na sebaobranu.
Útok, ktorý je odôvodnený hmotným právom, t. j. zákonom alebo predpisom - či už zo strany útočiaceho štátu -
nemá právo na sebaobranu, pretože útok nie je protiprávny.
Norma je stále platná, aj keď ju súd neskôr zruší ako nezákonnú.
Ak však zastávam názor, ktorý zastávam ja - doktrínu neplatnosti, systematické dodržiavanie hierarchickej štruktúry právneho
systému -, že takéto normy sú absolútne neplatné, potom je útok zo strany útočiaceho štátu
nezákonný a potom by bol akt sebaobrany prípustný.
Ďalšie veľmi rozšírené právo na svojpomoc: výnimočný stav.
Rád by som to uviedol veľmi výstižným citátom - najmä pre našu dobu - od Ludwiga von Misesa:
"Neexistuje väčšia hrozba pre civilizáciu ako vláda neschopných, skorumpovaných alebo podlých ľudí."
Ospravedlniteľný výnimočný stav v rakúskom práve upravuje § 10 ods. 1 Trestného zákona.
V iných právnych systémoch je upravená podobnejšie.
"Každý, kto spácha trestný čin, ktorý je trestný podľa zákona, aby odvrátil bezprostredne hroziacu značnú ujmu sebe alebo inému,
je ospravedlnený, ak ujma, ktorá hrozí trestným činom, nie je neprimerane závažnejšia - t. j. musí sa uplatniť
test proporcionality - a od osoby spojenej so zákonom chránenými hodnotami nemožno očakávať iné správanie."
- t. j. neprimeranosť iného správania a proporcionalita.
Potom je tu ešte nadprávny výnimočný stav.
Uvádza sa v ňom, že úkon obrany v stave núdze nie je nezákonný, ak právny záujem, ktorý sa má
zachrániť, má vyššiu hodnotu ako ten, ktorý bol poškodený.
Chcel by som tu poukázať na súčasnú judikatúru, najmä v Nemecku:
Vydávanie falošných lekárskych potvrdení lekármi v súvislosti s potvrdeniami o oslobodení od masky Covid-19 a potvrdeniami o
očkovaní Covid-19 treba správne posúdiť ako konanie z donútenia, a to aj za predpokladu, že
takéto korunové zákony neboli od začiatku nezákonné.
Pre mňa sú nielen ospravedlnené, ale aj ospravedlnené.
Pretože zdravie a životy ľudí sú dôležitejšie ako právny záujem na spoľahlivosti lekárskych potvrdení.
Je to základná úloha lekára: Primum non nocere, najprv neškodiť - secundum cavere, chrániť,
byť opatrný - tertium sanare, nakoniec liečiť.
Preto sa primárne predpokladá nielen akt nevyhnutnosti, ako ho chápem ja, ale aj absolútna neplatnosť takých
nezákonných noriem, ktoré nemôžu dosiahnuť normatívnu platnosť.
Som toho názoru, že súdy by už nemali mať možnosť uplatňovať takéto normy v neprospech obvinených lekárov.
Pôvodne som povedal, že každý, kto koná nezákonne, kto uplatňuje nezákonné zákony, hoci sú
absolútne neplatné, musí niesť zodpovednosť.
Pripísateľnosť: Kto je pripísateľný, kto je zodpovedný a do akej miery je zodpovedný?
Slovo Hannah Arendtovej:
"Nikto nemá právo používať svoju poslušnosť ako zámienku na ospravedlnenie svojich
činov. Poslušnosť nie je ospravedlnením konania."
Rozhodujeme o sebe, to si vyžaduje ľudská dôstojnosť.
Ak je norma, ktorá je v hierarchii noriem nezákonná, absolútne neplatná, potom nie je súčasťou právneho systému.
Preto sa ním nemusí riadiť a nemá ho uplatňovať správny orgán ani súd.
Ak sa napriek tomu uplatní, znamená to konanie bez právneho základu - teda predovšetkým porušenie zásady
legality - a treba ho pripísať štátnemu orgánu, ktorého orgány, ktoré mu prislúchajú, konali.
Podľa mňa to však nezakladá len zodpovednosť štátu - ktorým sme v konečnom dôsledku my sami - ale aj zodpovednosť konajúcich orgánov
podľa ich schopnosti vhľadu a ich zavinenia - najmä vyšších a najvyšších správnych orgánov, najmä vlád a zákonodarstva.
To, čo platí pre jednotlivých občanov ako adresátov noriem, musí o to viac platiť pre štát, jeho
moc a vlády a napokon aj pre tieto konajúce orgány.
Nikto sa nemôže zbaviť viny a zodpovednosti neznalosťou zákona.
Nevedomosť nie je obranou proti zákonu.
To platí nielen pre občanov, ale aj pre všetkých štátnych úradníkov, sudcov a štátne orgány.
Pokiaľ ide o vymedzenie zodpovednosti, odkazujem analogicky na § 9 rakúskeho trestného zákonníka, tzv. paragraf právneho omylu,
Ods. 1: Kto neuznáva protiprávnosť činu v dôsledku právneho omylu, nekoná zavinene, ak mu tento omyl nemožno vyčítať.
Určite bude ťažké, alebo v mnohých prípadoch nemožné, vyčítať jednoduchým orgánom na okresnej úrovni, ak nebudú
vykladať základné práva tak, ako by to robil ústavný právnik.
(2): Právny omyl sa vytýka, ak bola nespravodlivosť ľahko rozpoznateľná pre páchateľa ako pre kohokoľvek iného.
Keď deti, žiaci, museli nosiť masky v triedach celé mesiace kvôli opatreniam, ktoré neboli založené na dôkazoch.
Ak by tieto deti a žiaci museli občas nosiť masky aj na hodinách telesnej výchovy - čo je škodlivé pre ich zdravie a diametrálne
odlišné od blaha detí -, potom ľahko rozpoznám nespravodlivosť.
A druhá veta: Alebo ak sa páchateľ neoboznámil s príslušnými predpismi, hoci by tak bol povinný urobiť
podľa svojho povolania, zamestnania alebo iných okolností.
Očakávam, že každý štátny zamestnanec sa oboznámi s príslušnými normami základných práv, najmä pokiaľ ide o
uplatňovanie zákonov, ktoré sú blízko zásahu, a dospeje tu k rozhodnutiu, v najlepšom prípade k námietke .
Odsek 3: Ak je páchateľ obvinený z omylu, uplatní sa trest stanovený pre úmyselný trestný čin, ak páchateľ koná
úmyselne; ak páchateľ koná z nedbanlivosti, uplatní sa trest stanovený pre nedbanlivostný trestný čin.
Samotný štát sa prakticky nikdy nebude môcť odvolávať na právny omyl ako dôvod na vylúčenie svojej zodpovednosti.
Pretože je a musí dostatočne poznať právne normy, ktoré sám vytvoril.
Ide skôr o osoby konajúce v mene štátu, od ktorých možno očakávať odbornosť v ich funkcii a oblastiach činnosti.
Pripísateľnosť, zodpovednosť a ručenie - ako je to samozrejmé v súkromnom práve na horizontálnej úrovni medzi
súkromnými osobami - sa musí bez obmedzenia uplatňovať aj vo verejnom práve na vertikálnej úrovni.
Iba tak možno vytvoriť systém komplexnej ochrany základných práv založený na práve jednotlivca na sebaurčenie
prostredníctvom zodpovednosti všetkých zúčastnených subjektov.
Tí, ktorí nemôžu byť zodpovední, sa nebudú cítiť zodpovední.
Ale ten, kto uznal právo svojej zodpovednosti, splní aj povinnosť svojej zodpovednosti.
Na záver uvediem požiadavku, základné právo, ktoré by malo byť podľa môjho právneho chápania samozrejmé, ale
ktoré by malo byť zahrnuté do katalógu základných práv.
Na to sú obzvlášť vyzývané politika a právna veda.
Predpoklad práva:
Človek nie je stvorený pre zákon, ale zákon musí byť stvorený pre človeka.
Človek nie je služobníkom štátu.
Človek je vynálezcom štátu a štát musí slúžiť vynálezcovi a nikdy nie naopak.
Na záver vyzývam na preformulovanie starého základného práva:
Právne normy, ktoré porušujú dôstojnosť ľudských bytostí, ich prirodzené práva, základné práva a
slobody, nemajú normatívnu silu a sú absolútne neplatné.
Nikto nie je povinný ich dodržiavať a nikto nie je oprávnený k tomu zaväzovať ostatných.
Takto navždy zabránime druhej koróne!
Ďakujeme za pozornosť.
Fantastické! Pán doktor Brunner, ďakujem vám v mene celej svetovej populácie.
Obdivujem spôsob, akým spájaš právnikov.
Je to najlepšie riešenie, o ktoré sa môžeme usilovať.
Ľudia sú ako malé deti.
Vy ste naši otcovia, vy poznáte zákon.
Vyjadrili ste to úžasne, pochopili sme to.
Prajeme vám dobrý boj a celý rad ďalších.
Ľudia nesmú nikdy zabudnúť, že sú suverénmi.
A vláda nie je môj nadriadený, ale môj zamestnanec.
Ďakujem, ďakujem, ďakujem!
Táto produkcia vznikla pri príležitosti konferencie organizovanej Koalíciou proti cenzúre vo Švajčiarsku.
AZK nesleduje žiadne finančné záujmy. Iniciátori, rečníci ani Kla.TV nedostali za túto nahrávku honorár.
Chceli by sme výslovne upozorniť, že toto video sa môže v nezmenenej podobe reprodukovať a preposielať ľubovoľne často.
AZK nezodpovedá za obsah príspevkov. AZK je politicky aj nábožensky neutrálna, a preto nevynáša žiadne súdy o rečníkoch.
Články majú len informačný charakter a nevyjadrujú názor AZK. AZK je v každom ohľade neutrálne informačné centrum.
Každý rečník je zodpovedný len za svoj príspevok a nie za ostatné príspevky alebo AZK, pretože
medzi nimi neexistujú žiadne vzájomné závislosti.
Dôležité upozornenie: Tu uvedené informácie boli overené podľa nášho najlepšieho vedomia a svedomia.
Napriek tomu rečníci a producenti nenesú žiadnu zodpovednosť za dôsledky konania alebo opomenutia súvisiaceho
s obsahom tohto videa. Každý nesie výhradnú zodpovednosť za to, ako naloží s tým, čo počuje.