Splošne informacije o pravnih predpisih in pravilih AZK so na voljo na koncu predstavitve.
Po dragoceni predstavitvi Dr. Broudyja iz Japonske smo prišli do visokokakovostnega govornika iz Avstrije.
Doktoriral je iz prava in se ukvarja z osrednjim problemom, kako ravnati z nepravičnimi, tj.
nezakonitimi, pravnimi normami in njihovimi posledicami.
Toda veste, za navadne državljane, kot sem jaz ali mi, nepravične pravne norme v resnici ne morejo obstajati.
To bi bilo za nas kot slab Božiček.
Zato se niti ne sprijaznimo z mislijo, da bi takšna krivica lahko posegla v naše dostojanstvo in osebnost.
Toda to je ravno splošno napačno prepričanje!
Dr. Michael Brunner bo zdaj v nasprotju s tem nevarnim napačnim prepričanjem predstavil svojih šest tez
in nakazal izhode iz te vse preveč nepriznane dileme.
Toda preden ga pozdravimo na stadionu, si na hitro oglejmo njegov življenjepis.
Dr. Michael Brunner je leta 1990 doktoriral iz prava in 31 let delal kot odvetnik v Avstriji.
Od marca 2020 je aktiven kritik ukrepov proti koronarološkim ukrepom, saj vlaga pritožbe zoper koronarološke ukrepe na ustavno
sodišče, govori na demonstracijah, objavlja videoposnetke itd.
In zdaj pregled njegove politične kariere:
oktober 2020:
Ustanovitev društva "Odvetniki za temeljne pravice - odvetniki za razsvetljenstvo" na Dunaju
Februar 2021:
Ustanovitev politične stranke "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte"
Od jeseni 2021: njegova stranka vstopa v zgornjeavstrijski deželni parlament;
Volilni uspehi na volitvah v občinske svete v Zgornji Avstriji, Spodnji Avstriji in na Tirolskem
Jesen 2022:
kandidat MFG na jesenskih predsedniških volitvah.
Postavil se je kot nasprotnik političnega establišmenta.
Julij 2023:
Ustanovni član mednarodnega združenja "International Attorneys of Law", ki se ukvarja z zakonodajo po vsem svetu.
November 2023:
status zaslužnega odvetnika kot aktivnega odvetnika.
Od decembra 2023 različne predavateljske dejavnosti in nadaljnje pravne dejavnosti v vlogi svetovalca itd.
Dr. Brunner danes govori o "Človekovo dostojanstvo je merilo pravice - vse drugo je narobe"
Rad bi vas vse toplo pozdravil in se vam še posebej zahvalil, da mi dovolite, da danes spregovorim o tej zelo pomembni temi, o
pravni kvalifikaciji krivičnih zakonov in njihovih posledicah.
"Človeško dostojanstvo je merilo pravičnosti.
Človekovo dostojanstvo mora biti merilo pravičnosti, sicer gre za nepravičnost."
Pravo in pravičnost nista sinonima.
Ni nujno, da je zakon pravica.
Ni nujno, da je pravica pravilna.
Toda pravičnost brez pravičnosti je nepravičnost.
Pravica je vedno pravica.
Kaj je pravičnost v pravnem smislu?
Pravičnost je vrednotenje znanja.
Enako obravnavati enake stvari, neenako obravnavati neenake stvari.
Ali delovati tako, da bi dejanja vaše maksime lahko povzdignili v zakon sveta, kot pravi Immanuel Kant.
Ali pa preprosto mirovni red, saj miru ni brez pravičnosti, miru ni brez ravnovesja interesov.
Če bi bilo pravo pravično in ne bi bilo nepravičnih zakonov, potem bi bil moj esej, moja predstavitev, na splošno končan.
Toda resničnost nas uči nekaj drugega.
Uči nas, da ideal pravičnosti ni bil uresničen.
Ne na pravnem ne na političnem področju.
Zakonodajna oblast sprejema nezakonite in nepravične zakone.
Uporablja jih izvršilna oblast, izvršuje pa jih sodstvo.
Vsi so dolžni ravnati v skladu s predpisi.
Državljani morajo spoštovati nepravične zakone.
Osrednje vprašanje, s katerim se ukvarjam že več mesecev - tu lahko povzamem le del svojega dela -, je pravna
kvalifikacija nepravičnih pravnih norm in njihovih posledic.
Zame je izhodišče za ugotavljanje, ali je zakon pravičen ali nepravičen, človekovo dostojanstvo.
Je najvišje načelo prava v smislu naravnega in pozitivnega prava .
Gre za osrednjo normo civiliziranih pravnih sistemov, ki so zasidrani tako v običajnem pravu kot v ustavnem pravu .
V demokratičnem sistemu, ki temelji na vladavini prava, je vsa pravica na strani ljudstva.
Svoboda in enakost sta stebra demokracije.
Če je ljudstvo preneslo svojo moč na politične stranke, da ga zastopajo, ljudstvo kljub temu
ostaja suveren, ki so mu predstavniki odgovorni.
Čeprav se v praksi predstavniške demokracije moč političnih strank vse bolj širi na vse oblike družbe in civilnih
struktur, demokracija obstaja le, če ustreza volji ljudi.
Zakon proti ljudem ali zakoni proti zakonu niso nikoli zakon in ne temeljijo na volji ljudstva.
Ljudstvo, suveren, ni preneslo prava na predstavnike, tako da bi ti sprejemali pravo zaradi sebe ali proti ljudstvu.
Vsak, ki kot predstavnik ne spoštuje zakona in pravice, mora prevzeti odgovornost in odgovarjati!
Praksa v Avstriji in tudi v drugih državah po mnenju ustavnega sodišča v Avstriji in tudi po avstrijskem pravnem položaju, da se
tudi neustavni zakoni uporabljajo, dokler niso razveljavljeni - in potem največ v popravnem roku do 18 mesecev -
pomeni, da krivica postane zakon, kar odločno zavračam.
Ko delitev oblasti ne deluje več, ko lahko vlade same učinkovito sprejemajo zakone na podlagi parlamentarne večine, ko niso več
podvržene parlamentarnemu nadzoru, ko vlade politično zasedajo upravne in sodne položaje, ko so organizacije in institucije, ki
so blizu državi, oligarhizirane [vodene na način "oligarhije" (= oblika vlade, v kateri ima majhna skupina politično moč, ko se
cenzurirajo svoboda mnenja, svoboda znanosti in svoboda tiska, ko se drugače misleče obrekuje, zasmehuje in
celo preganja, ko se uničuje medijska raznolikost - potem smo daleč od vsake pravne države.
Najpozneje z objavo datotek Inštituta Roberta Kocha je tudi za mainstream postalo jasno, da za vse ukrepe
na področju korone nikoli ni bilo dokazne podlage .
Vrednosti so bile povečane na podlagi političnega poziva.
Kriza zaradi koronavirusov v letih 2020 do 2023 je bila največji pravni in medicinski škandal na svetu po letu 1945!
Da bi preprečili učinkovitost takšnih političnih pozivov v prihodnosti, je treba vsem
krivicam že od začetka odreči veljavnost pravnih norm!
Tisti, ki v njem kljub temu sodelujejo, morajo odgovarjati!
Človeško dostojanstvo - tu citiram Tomaža Akvinskega:
"Vsak zakon, ki povzdiguje človeško osebnost, je pravičen.
Vsak zakon, ki ponižuje človekovo osebnost, je nepravičen."
Člen 16 avstrijskega splošnega civilnega zakonika (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) določa osrednjo normo izvirne osebnostne
pravice: Vsako človeško bitje ima prirojene pravice, ki so očitne že z razumom, in ga je zato treba šteti za osebo.
To postulira primarno pravico do osebnosti kot pravno načelo, osrednjo normo civiliziranih pravnih sistemov.
Človekove pravice so prirojene.
To pomeni, da jih ne pridobijo ali podelijo vlade ali predstavniki.
Ni jih treba najprej dodeliti ali pridobiti.
So neločljivo povezane s človeštvom, s tem, da smo ljudje.
To določa tudi člen 1 nemškega temeljnega zakona:
Človeško dostojanstvo je nedotakljivo.
Dolžnost vseh državnih organov je, da jih spoštujejo in varujejo.
Naslednje temeljne pravice zavezujejo zakonodajo, izvršilno oblast in sodno pristojnost kot neposredno veljavno pravo.
Rad bi dodal, da zavezujejo tudi medije.
Poleg 1. člena Temeljnega zakona je v 79. členu določeno tudi jamstvo trajnega obstoja.
Temeljnih pravic in nedotakljivosti človekovega dostojanstva ni mogoče spremeniti s spremembo ustave.
Je večna.
Človekovo dostojanstvo kot temeljno etično načelo je brezčasno in je nad vsemi oblikami vladavine.
Ker je vsako človeško življenje enako vredno in ima pravico do svobodnega obstoja.
"Človek kot cilj sam po sebi ne sme biti nikoli sredstvo za dosego cilja," pravi Immanuel Kant.
V skladu z ustaljeno sodno prakso nemškega Zveznega ustavnega sodišča je človekovo dostojanstvo najvišja vrednostna odločitev
temeljnega zakona in ustavno načelo nemškega pravnega sistema.
Človekovo dostojanstvo je najvišja ustavna vrednota in se o njem ni mogoče pogajati.
Člen 7 zvezne ustave Švicarske konfederacije prav tako določa, da je treba spoštovati in varovati človekovo dostojanstvo.
Splošna deklaracija o človekovih pravicah z dne 10. decembra 1948:
Vsi ljudje se rodijo svobodni in enaki v dostojanstvu in pravicah, obdarjeni so z razumom in vestjo
ter morajo drug do drugega ravnati v duhu bratstva.
V Deklaraciji o neodvisnosti Združenih držav Amerike, ki je bila objavljena 4. julija 1776,
je zapisano: Vsi ljudje so ustvarjeni enaki.
Vsi ljudje imajo nekatere neodtujljive pravice, med drugim življenje, svobodo in iskanje sreče.
Brezpogojno, nujno in neomejeno spoštovanje človekovega dostojanstva je temelj pravne države
in demokracije, o katerem se ni mogoče pogajati.
Predstavljajo absolutno rdečo črto, ki se je ne sme prestopiti.
Kdor krši človekovo dostojanstvo, krši demokratično ustavno državo, enakost pred zakonom, brez katere ne
more biti pravičnosti - nobenega zakona, nobene države, ki ne bi postala razbojniška tolpa.
Sveti Avguštin iz Hipona: "Odstranite zakon - kaj je država drugega kot velika banda roparjev?"
Izhajajoč iz najvišjega temeljnega načela temeljne materialne norme, kot jo imenujem kot pravnik - dostojanstva človeškega
bitja -, sem prišel do predloga teze, ki obsega šest tez.
Toda najprej kratka izjava Martina Luthra Kinga.
"Prvi bi se zavzel za spoštovanje poštenih zakonov.
Človek ima ne le pravno, ampak tudi moralno odgovornost, da spoštuje pravične zakone.
Nasprotno pa ima človek moralno odgovornost, da ne upošteva nepravičnih zakonov.
Strinjam se s svetim Avguštinom, da nepravičen zakon ni zakon."
Lex iniusta non est lex, pravi najvišja latinska maksima.
Zdaj pa k šestim tezam:
Teza 1: Osnovna norma pravnega sistema, iz katere izhaja vse pravo, je človekovo dostojanstvo kot temeljna osebnostna pravica.
Ni ne hipoteza ne izmišljotina.
2. teza: Najvišja pravica je človekovo dostojanstvo kot temeljna osebnostna pravica.
To so njegove neodtujljive pravice, temeljne pravice in svoboščine.
Ta načela so sestavni del pravnega sistema.
3. teza: Pravne norme, ki kršijo človekovo dostojanstvo, njegove prirojene pravice, so popolnoma neveljavne.
Niso standardizirani.
Tako zastopam stališče prevladujoče doktrine, doktrine tako imenovane dogme ničnosti , več o tem kasneje.
4. teza: Pravne norme, ki kršijo temeljne pravice in svoboščine ljudi, so popolnoma nične.
Niso standardizirani.
Predlog 5: Pravne norme, ki kršijo višje pravne norme, so popolnoma nične.
Niso standardizirani.
6. predlog: Zakon višje stopnje prevlada nad zakonom nižje stopnje z učinkom njegove absolutne ničnosti.
Zakon nižjega ranga ne more kršiti zakona višjega ranga.
Te teze, ki jih utemeljujem na človekovem dostojanstvu, lahko utemeljim tako s pozitivnimi pravnimi argumenti, ki
temeljijo na pravnem položaju, kot tudi s pravno filozofijo.
Eden najpomembnejših pravnih strokovnjakov 20. stoletja je bil Gustav Radbruch.
Bil je politik SPD in dvakratni rajhovski minister za pravosodje v Weimarski republiki.
Živel je med letoma 1878 in 1949.
"Obveznost lahko temelji na moči, nikoli pa na dolžnosti in veljavnosti."
Opredeljuje mejo med nepravilno zakonodajo, ki morda ni ustrezna, bi jo bilo mogoče
organizirati drugače ali je preprosto napačna.
Preprosto nepravilno do nepravičnega zakona, ki je dosegel določeno stopnjo nepravičnosti.
To utemelji in na koncu pride do znamenite Radbruchove formule.
Citiram: "Konflikt med pravičnostjo in pravno varnostjo je treba reševati tako, da ima pozitivno pravo,
zagotovljeno z zakonom in oblastjo, prednost, tudi če je po vsebini nepravično in neprimerno.
Razen če nasprotje med pozitivnim pravom in pravičnostjo doseže tako neznosno raven, da mora
pravo kot nepravilno pravo popustiti pravičnosti.
Nemogoče je potegniti ostrejšo mejo med primeri pravne nepravičnosti in zakoni, ki kljub napačni vsebini veljajo."
Piše, da je mogoče z vso ostrino razmejiti še eno mejo.
In tu je osrednji stavek: "Kjer si za pravičnost sploh ne prizadevajo, kjer je bila pri vzpostavljanju pozitivnega
prava zavestno zanikana enakost, ki je bistvo pravičnosti, pravo ni le nepravilno pravo, ampak sploh nima narave prava.
Kajti prava, vključno s pozitivnim pravom, ni mogoče opredeliti drugače kot odredbo in zakon, ki je namenjena pravici."
Pravo mora služiti pravičnosti, sicer je krivica.
In nadaljuje: "Kjer si za pravičnost niti ne prizadevajo, so tako ustvarjeni redi lahko le oblastni, nikoli pravni dekreti.
Zato zakon, ki nekaterim ljudem odreka človekove pravice, ni pravna država."
Radbruchova formula se je nato po razpadu NDR uveljavila v sodni praksi Zveznega ustavnega
sodišča v tako imenovanih Mauerschützenprocesih.
Tudi zakon ali ukaz, ki je ostrostrelcu zidu ukazal, naj strelja, če je kdo želel
zapustiti NDR, je napačen in ga je treba kaznovati.
In tu pridemo do naslednje bistvene določbe, člena 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah:
Ni kazni brez zakona:
Prvi odstavek določa, da mora biti za vsako kaznivo dejanje zakon. Ne sme se izreči višja kazen od
kazni, ki grozi v času storitve kaznivega dejanja.
Vendar pa obstaja ena zelo pomembna izjema, in sicer v odstavku 2:
Nobena določba tega člena ne izključuje obsodbe ali kaznovanja osebe, ki je kriva dejanja ali opustitve, ki je bila
v času, ko je bila storjena, kazniva po pravnih načelih, ki jih splošno priznavajo civilizirani narodi.
Mednarodno kazensko sodišče uporablja tudi splošna pravna načela, ki jih civilizirane države
priznavajo v 38. členu Statuta Meddržavnega sodišča.
Splošno priznana pravna načela, ki so nadrejena zakonu, so se uveljavila v pozitivnem pravu in so zato pravno zavezujoča.
Enako velja za Evropsko unijo:
Splošna pravna načela so del primarnega prava Evropske unije.
To vključuje spoštovanje temeljnih pravic, enako obravnavo in sorazmernost.
Da bi razumeli hierarhijo norm, želim na kratko pojasniti hierarhijo pravnega sistema.
Stopenjska struktura pravnega sistema kot hierarhije norm pomeni, da mora vsaka norma
nižjega ranga ustrezati normi višjega ranga.
Ustvariti ga mora standard višjega ranga, sicer je nezakonit.
V Avstriji smo stopnje pravnega sistema razporedili na naslednji način.
To velja tudi za druge pravne sisteme in države Evropske unije.
Raven 1: Najvišja raven so temeljna načela zvezne ustave.
To so demokratična, republikanska, liberalna, federalistična in ustavna načela.
Faza 2: primarno pravo Unije, tj. pogodbe Unije. In kar je zelo pomembno - Listina Evropske unije o temeljnih
pravicah kot primarno pravo in ponovno splošna pravna načela.
Raven 3: Sekundarno pravo EU, ki vključuje pravo, ki so ga sprejele institucije EU, zlasti uredbe in direktive.
4. korak: zvezni ustavni zakoni in državni ustavni zakoni posamezne države.
5. stopnja: Zvezni zakoni in državni zakoni kot preprosti zakoni, ki morajo biti v skladu z ustavnimi zakoni.
Raven 6: Predpisi - to so splošni pravni predpisi, ki jih izdajajo upravni organi in jih je mogoče izdati le na podlagi zakonov.
7. faza: nato pa odločitve o posameznih primerih: Sodba, sklep in odločba.
Če je, kot sem dejal, pravna norma v nasprotju s to večstopenjsko strukturo zakonskega instrumenta, potem je - po mojem pravnem
razumevanju in v skladu z doktrino ničnosti - absolutno nična.
To bi pomenilo, da se obveznost upoštevanja ne bi sprožila.
Tu pridemo do ničnosti: Lex iniusta non est lex.
Nepravičen zakon ni zakon, kot pravi latinska maksima.
V skladu s pravno konstitucijo dogme o ničnosti višji zakon derogira - tj. razveljavi - nižji
zakon, ki je absolutno in nepopravljivo ničen.
V tem smislu ločeno izpodbijanje ni potrebno.
Pojavi se tako imenovani "učinek eo ipso".
V nasprotju s tem je doktrina o izračunu napake, ki je v Avstriji običajna in je tudi zakonsko urejena:
Kljub temu da so nezakoniti, ti standardi ostanejo veljavni in zavezujoči, dokler jih
pooblaščena državna institucija ne prekliče.
To je nezdružljivo z demokratičnim in ustavnim razumevanjem ter logično-sistemsko strukturo pravnega
sistema kot večstopenjske strukture pravnega sistema.
V avstrijskem zasebnem pravu pa člen 879(1) določa: Pogodba, ki krši zakonsko prepoved ali krši splošno spodobnost, je nična.
V zasebnem pravu torej ni potrebe po izpodbijanju, v javnem pravu pa je.
Ustavno sodišče v Avstriji ima celo pristojnost, da ta nezakoniti zakon pusti v veljavi do 18 mesecev (!).
Po mojem mnenju to ni združljivo z načeli pravne države, ampak temelji le na zelo vprašljivi doktrini
izračunavanja napak ali določeni pravni varnosti.
Zakon sam daje tistim, za katere velja norma, pravico do samopomoči.
Najpogostejša in najbolj znana je samoobramba:
"Ko krivica postane pravica, postane upor dolžnost." Bertolt Brecht
Avstrijski kazenski zakonik v 3. členu ureja samoobrambo:
Oseba ne ravna protipravno, če uporabi le obrambo, ki je nujna za odvrnitev sedanjega ali neposrednega protipravnega napada -
pomembnega protipravnega napada - na svoje ali tuje življenje, zdravje, telesno celovitost, spolno
nedotakljivost in samoodločbo, svobodo ali premoženje.
Zahteve za samoobrambo, ki morajo biti prisotne kumulativno, so torej nujna obramba, sedanji ali neposredni napad, protipravnost
napada in napad na premoženje, ki je sposobno samoobrambe.
Napad, ki je utemeljen z materialnim pravom, tj. zakonom ali predpisom - ne glede na to, ali ga je izvedla država, ki je vdrla
v državo -, nima pravice do samoobrambe, ker napad ni nezakonit.
Standard še vedno velja, tudi če ga sodišče pozneje razveljavi kot nezakonitega.
Če pa menim, da so takšne norme absolutno nične, kot menim jaz - doktrina ničnosti, sistematično upoštevanje hierarhične
strukture pravnega sistema -, potem je napad države, ki vdira, nezakonit in potem bi bilo dejanje samoobrambe dovoljeno.
Še ena zelo razširjena pravica do samopomoči: izredne razmere.
To bi rad predstavil z zelo primernim citatom Ludwiga von Misesa, ki je še posebej primeren za današnji čas:
"Ni večje grožnje civilizaciji kot vlada nesposobnih, pokvarjenih ali podlih ljudi."
Opravičljivo izredno stanje je v avstrijskem pravu urejeno v členu 10(1) kazenskega zakonika.
V drugih pravnih sistemih je urejena bolj podobno.
"Vsakdo, ki stori kaznivo dejanje, ki je kaznivo po zakonu, da bi preprečil neposredno, znatno škodo sebi ali drugemu, je oproščen,
če škoda, ki grozi s kaznivim dejanjem, ni nesorazmerno večja - tj. uporabiti je treba test sorazmernosti - in če
od osebe, povezane z zakonsko varovanimi vrednotami, ni mogoče pričakovati drugačnega ravnanja."
- tj. nerazumnost drugega ravnanja in sorazmernost.
Potem je tu še nadpravno izredno stanje.
Določa, da obrambno dejanje v izrednem stanju ni nezakonito, če je pravni interes, ki ga je treba
rešiti, višje vrednosti od tistega, ki je bil prizadet.
Pri tem bi se rad skliceval na sedanjo sodno prakso, zlasti v Nemčiji:
Izdajanje lažnih zdravniških potrdil s strani zdravnikov v okviru potrdil o izvzetju iz maske Covid-19 in potrdil o cepljenju
Covid-19 je treba pravilno oceniti kot dejanje nujnosti, tudi ob predpostavki, da takšni corona
zakoni niso bili nezakoniti od samega začetka.
Zame niso le opravičeni, ampak tudi upravičeni.
Ker sta zdravje in življenje ljudi pomembnejša od pravnega interesa glede zanesljivosti zdravniških potrdil.
To je osnovna naloga zdravnika: Primum non nocere, najprej ne škodovati, secundum cavere, varovati,
biti previden, tertium sanare, nazadnje zdraviti.
Zato primarna predpostavka ni le dejanje nujnosti, kot ga razumem jaz, ampak tudi absolutna ničnost takih
nezakonitih norm, ki ne morejo doseči normativne veljavnosti.
Menim, da sodišča ne bi smela več uporabljati takšnih standardov v škodo obtoženih zdravnikov.
Na začetku sem dejal, da mora odgovarjati vsak, ki ravna nezakonito, ki uporablja
nezakonite zakone, čeprav so popolnoma nični.
Pripisljivost: Kdo je pripisljiv, kdo je odgovoren in v kolikšni meri je odgovoren?
Beseda Hannah Arendt:
"Nihče nima pravice, da bi svojo poslušnost uporabljal kot izgovor za opravičevanje svojih
dejanj. Poslušnost ni opravičilo za ravnanje."
Odločamo se sami, to zahteva človekovo dostojanstvo.
Če je norma, ki je v hierarhiji norm nezakonita, popolnoma nična, potem ni del pravnega sistema.
Zato ga ni treba upoštevati in ga uprava ali sodišča ne smejo uporabljati.
Če se kljub temu uporabi, to pomeni delovanje brez pravne podlage - torej predvsem kršitev načela zakonitosti -
in ga je treba pripisati državnemu organu, čigar organi, ki so mu dodeljeni, so delovali.
Po mojem mnenju pa to ne določa le odgovornosti države - ki smo navsezadnje tudi mi sami - ampak tudi odgovornost delujočih
organov glede na njihovo sposobnost vpogleda in njihovo krivdo - zlasti višjih in najvišjih
upravnih organov, zlasti vlad in zakonodaje.
Kar velja za posamezne državljane kot naslovnike norm, mora še toliko bolj veljati za državo, njene oblasti
in vlade ter navsezadnje tudi za te delujoče organe.
Zaradi nepoznavanja zakona se nihče ne more osvoboditi krivde in odgovornosti.
Nevednost ni obramba pred zakonom.
To ne velja le za državljane, temveč tudi za vse javne uslužbence, sodnike in državne organe.
Za razmejitev odgovornosti se analogno sklicujem na 9. člen avstrijskega kazenskega
zakonika, tako imenovani odstavek o pravni napaki,
Odstavek 1: Kdor ne prepozna protipravnosti dejanja zaradi pravne napake, ne ravna krivdno, če mu ni mogoče očitati napake.
Preprostim organom na okrožni ravni gotovo ne bo mogoče očitati ali pa jim v mnogih primerih ne bo mogoče
očitati, če temeljnih pravic ne bodo razlagali tako, kot bi jih razlagal ustavni pravnik.
(2): Pravno napako je treba očitati, če je bila krivica zlahka prepoznavna tako za storilca kot za koga drugega.
Ko so morali otroci, učenci, več mesecev nositi maske v učilnicah zaradi ukrepov, ki niso temeljili na dokazih.
Če bi morali ti otroci in učenci pri urah telesne vzgoje včasih celo nositi maske - kar je škodljivo za njihovo
zdravje in v diametralnem nasprotju z dobrim počutjem otrok -, potem zlahka prepoznam krivico.
In drugi stavek: Ali če se storilec ni seznanil z ustreznimi predpisi, čeprav bi bil glede na svoj
poklic, zaposlitev ali druge okoliščine to dolžan storiti.
Od vsakega javnega uslužbenca pričakujem, da se seznani z ustreznimi normami o temeljnih pravicah, zlasti ko gre za
uporabo zakonov, ki so blizu poseganju vanje, in da tu sprejme odločitev, v najboljšem primeru pa da se zoper njih odzove .
Odstavek 3: Če je storilec obtožen napake, se uporabi kazen, predvidena za naklepno kaznivo dejanje, če storilec
ravna namerno; če storilec ravna iz malomarnosti, se uporabi kazen, predvidena za malomarno kaznivo dejanje.
Država se praktično nikoli ne bo mogla sklicevati na pravno napako kot razlog za izključitev svoje odgovornosti.
Ker je in mora biti dovolj dobro seznanjen s pravnimi normami, ki jih je sam ustvaril.
Gre bolj za osebe, ki delujejo v imenu države in od katerih se lahko pričakuje, da imajo strokovno znanje
in izkušnje na svojih funkcijah in področjih delovanja.
Pripisljivost, odgovornost in odgovornost, ki so v zasebnem pravu na horizontalni ravni med zasebniki samoumevne, morajo
brez omejitev veljati tudi v javnem pravu na vertikalni ravni.
To je edini način za vzpostavitev sistema celovitega varstva temeljnih pravic, ki temelji na pravici posameznika
do samoodločbe, z odgovornostjo vseh vpletenih akterjev.
Tisti, ki ne morejo biti odgovorni, se ne bodo čutili odgovorne.
Kdor je spoznal pravico svoje odgovornosti, bo izpolnil dolžnost svoje odgovornosti.
Zaključil bom z zahtevo, temeljno pravico - ki bi morala biti po mojem pravnem razumevanju samoumevna,
vendar bi morala biti vključena v katalog temeljnih pravic.
Politika in sodna praksa sta za to še posebej poklicani.
Predpogoj za pravico:
Človek ni narejen za zakon, ampak mora biti zakon narejen za človeka.
Človek ni služabnik države.
Človek je izumitelj države, država pa mora služiti izumitelju in nikoli obratno.
Na koncu pozivam k preoblikovanju stare temeljne pravice:
Pravne norme, ki kršijo dostojanstvo ljudi, njihove prirojene pravice, temeljne pravice in
svoboščine, nimajo normativne moči in so popolnoma nične.
Nihče jih ni dolžan upoštevati in nihče ni pooblaščen, da bi k temu zavezoval druge.
Tako bomo za vse čase preprečili drugo korono!
Hvala za vašo pozornost.
Fantastično! Dr. Brunner, zahvaljujem se vam v imenu vsega svetovnega prebivalstva.
Občudujem, kako združujete odvetnike.
To je najboljša rešitev, za katero si lahko prizadevamo.
Ljudje so kot majhni otroci.
Vi ste naši očetje, vi poznate zakon.
To ste čudovito prenesli, razumeli smo to.
Želimo vam dober boj in številne druge.
Ljudstvo ne sme nikoli pozabiti, da je suveren.
Vlada pa ni moj nadrejeni, temveč moj uslužbenec.
Hvala, hvala, hvala!
Ti prispevki so nastali ob konferenci, ki jo je organizirala Koalicija proti cenzuri v Švici.
AZK nima finančnih interesov. Niti pobudniki, niti govorci, niti Kla.TV niso prejeli honorarja za ta posnetek.
Izrecno poudarjamo, da se lahko ta videoposnetek v nespremenjeni obliki reproducira in posreduje po želji.
AZK ne odgovarja za vsebino prispevkov. AZK je politično in versko nevtralna, zato o govorcih ne izreka nobenih sodb.
Članki so zgolj informativne narave in ne izražajo mnenja družbe AZK. AZK je v vsakem pogledu nevtralno informacijsko središče.
Vsak govorec je odgovoren le za svoj prispevek in ne za druge prispevke ali AZK, saj med njimi ni soodvisnosti.
Pomembna opomba: tukaj predstavljene informacije so bile preverjene po našem najboljšem vedenju in prepričanju.
Vendar govorci in producenti ne prevzemajo nobene odgovornosti za posledice dejanj ali opustitev, povezanih z
vsebino tega videoposnetka. Vsakdo je sam odgovoren za to, kako bo ravnal s slišanim.