Allmän information om rättsliga bestämmelser och AZK-reglerna finns i slutet av presentationen.
Så efter den värdefulla presentationen av Dr Broudy från Japan, kommer vi nu till en högkvalitativ talare från Österrike.
Han är doktor i juridik och behandlar det centrala problemet hur man ska hantera orättvisa, dvs.
olagliga, rättsliga normer och deras konsekvenser.
Men du vet, för vanliga medborgare som jag eller vi, kan det inte finnas något sådant som orättvisa rättsliga normer.
Det skulle vara som en dålig jultomte för oss.
Och det är därför vi inte ens tänker tanken att en sådan orättvisa skulle kunna kränka vår värdighet och personlighet.
Men detta är just en allmän missuppfattning!
Och det är mot denna farliga missuppfattning som Dr Michael Brunner nu kommer att ta upp sina sex teser
och visa på vägar ut ur detta alltför okända dilemma.
Men innan vi välkomnar honom till stadion ska vi ta en snabb titt på hans CV.
Dr Michael Brunner blev juris doktor 1990 och har arbetat som advokat i Österrike i 31 år.
Han har varit en aktiv kritiker av åtgärderna mot coronaviruset sedan mars 2020 och har lämnat in klagomål mot
åtgärderna mot coronaviruset till författningsdomstolen, talat vid demonstrationer, publicerat videor och så vidare.
Och nu en översikt över hans politiska karriär:
Oktober 2020:
Grundande av "Advokater för grundläggande rättigheter - Advokater för upplysning" i Wien
Februari 2021:
Grundande av det politiska partiet "MFG - Menschen Freiheit Grundrechte"
Från och med hösten 2021: Hans parti tar sig in i delstatsparlamentet i Oberösterreich;
Valframgångar i kommunfullmäktigevalen i Oberösterreich, Niederösterreich och Tyrolen
Hösten 2022:
MFG:s kandidat i presidentvalet på hösten.
Han positionerade sig som en motståndare till det politiska etablissemanget.
juli 2023:
Grundande medlem av "International Attorneys of Law", en internationell sammanslutning
som fokuserar på lagstiftning i hela världen.
November 2023:
Emeritusstatus som aktiv advokat.
Från och med december 2023, diverse föreläsningsverksamhet och fortsatt juridisk verksamhet i egenskap av rådgivare etc.
Dr Brunner talar idag om "Människovärde är måttet på rätt - allt annat är fel"
Jag skulle vilja hälsa er alla varmt välkomna och jag skulle särskilt vilja tacka er för att jag får möjlighet att göra
mitt inlägg i dag om detta mycket viktiga ämne, om den rättsliga kvalificeringen av orättvisa lagar och deras konsekvenser.
"Människans värdighet är måttet på rättvisa.
Mänsklig värdighet måste vara måttet på rättvisa, annars är det orättvisa."
Lag och rättvisa är inte synonyma begrepp.
Lag behöver inte vara rättvisa.
Rättvisa behöver inte vara rätt.
Men rättvisa utan rättvisa är orättvisa.
Rättvisa är alltid rättvisa.
Vad är rättvisa i juridisk mening?
Rättvisa är en utvärdering av kunskap.
Behandla lika saker lika, behandla olika saker olika.
Eller att agera på ett sådant sätt att handlingarna i din maxim kan upphöjas till världens lag, som Immanuel Kant säger.
Eller helt enkelt en fredsordning - för det kan inte bli någon fred utan rättvisa, ingen
fred utan en balans mellan olika intressen.
Om lag var rättvisa och det inte fanns några orättvisa lagar, då skulle min uppsats, min presentation, i stort sett vara över.
Men verkligheten lär oss något annat.
Det lär oss att rättvisans ideal inte har förverkligats.
Varken på det juridiska eller på det politiska området.
Olagliga, orättvisa lagar stiftas av den lagstiftande församlingen.
De tillämpas av den verkställande makten och de verkställs av den dömande makten.
De är alla skyldiga att följa reglerna.
Medborgare är skyldiga att följa orättvisa lagar.
Den centrala fråga som jag har brottats med under många månader - jag kan bara återge en del av mitt arbete här - är den rättsliga
kvalificeringen av orättvisa rättsnormer och deras konsekvenser.
För mig är människovärdet utgångspunkten för att avgöra om en lag är rättvis eller orättvis.
Den är den högsta rättsprincipen när det gäller naturrätt och positiv rätt .
Det är den centrala normen i civiliserade rättssystem som är förankrade både i vanlig lag och i konstitutionell lag .
I ett demokratiskt rättssamhälle kommer all rättvisa från folket.
Frihet och jämlikhet är demokratins grundpelare.
Om folket har delegerat sin makt till politiska partier för att representera dem, förblir folket ändå den
suveränitet som representanterna är ansvariga inför.
Även om de politiska partiernas makt i den representativa demokratins praktik i allt högre grad omfattar
alla samhällsformer och civila strukturer, existerar demokrati endast om den motsvarar folkets vilja.
Lagar mot folket eller lagar mot lagen är aldrig lag och de baseras inte på folkets vilja.
Folket, suveränen, har inte delegerat lagen till representanter så att dessa representanter
stiftar lag för egen räkning eller lag mot folket.
Den som som representant åsidosätter lag och rätt måste ta ansvar och ställas till svars!
Praxis i Österrike och även i andra länder enligt författningsdomstolen i Österrike och även enligt det
österrikiska rättsläget att även författningsstridiga lagar ska tillämpas tills de upphävs - och då högst inom en
reparationsperiod på upp till 18 månader - innebär att orättvisa blir lag, vilket jag bestämt avvisar.
När maktfördelningen inte längre fungerar, när regeringarna i praktiken själva kan stifta lagar på grundval av sina
parlamentariska majoriteter, när de inte längre är underkastade parlamentarisk kontroll, när regeringarna tillsätter
administrativa och rättsliga poster politiskt, när organisationer och institutioner som står staten nära oligarkiseras (= styrs som
en "oligarki" (= statsskick där en liten grupp utövar politisk makt, när åsiktsfrihet, vetenskaplig frihet och pressfrihet
censureras, när oliktänkande förtalas, förlöjligas och till och med förföljs, när mångfalden i medierna förstörs
- då är vi långt borta från alla rättsstatliga principer.
Senast med publiceringen av Robert Koch-institutets filer blev det offentligt även för mainstream att det
aldrig hade funnits en evidensbas för alla koronamått.
Den uppskalerades genom ett politiskt samtal.
Coronakrisen 2020-2023 var den största juridiska och medicinska skandalen i världen sedan 1945!
För att förhindra att sådana politiska vädjanden blir verkningsfulla i framtiden måste man redan från
början förneka alla orättvisor rättsnormernas giltighet!
De som ändå deltar i det måste hållas ansvariga!
Mänsklig värdighet - jag citerar Thomas av Aquino här:
"Varje lag som lyfter fram den mänskliga personligheten är rättvis.
Varje lag som förnedrar den mänskliga personligheten är orättvis."
I § 16 i den österrikiska allmänna civillagen (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch) fastställs den centrala normen om den
ursprungliga rätten till personlighet: Varje människa har medfödda rättigheter som redan är uppenbara
genom förnuftet och är därför att betrakta som en person.
Detta postulerar den primära personlighetsrätten som en rättsprincip, en central norm i civiliserade rättssystem.
Mänskliga rättigheter är medfödda.
Det innebär att de inte förvärvas eller tilldelas, och absolut inte av regeringar eller företrädare.
De behöver inte beviljas eller förvärvas först.
De är en del av mänskligheten, av att vara människa.
Detta föreskrivs också i artikel 1 i den tyska grundlagen:
Människovärdet är okränkbart.
Det är alla statliga myndigheters skyldighet att respektera och skydda dem.
Följande grundläggande rättigheter binder lagstiftning, verkställande makt och jurisdiktion som direkt tillämplig lag.
Och jag skulle vilja tillägga att de också binder medierna.
Förutom artikel 1 i grundlagen fastställer artikel 79 garantin för existens i evighet.
Dessa grundläggande rättigheter, människovärdets okränkbarhet, kan inte ändras genom en ändring av konstitutionen.
Den är evig.
Människovärdet är en grundläggande etisk princip som är tidlös och står över alla former av styrelseskick.
Eftersom varje mänskligt liv är lika mycket värt och har rätt att existera fritt.
"Människan som ett mål i sig får aldrig vara ett medel för att uppnå ett mål", enligt Immanuel Kant.
Enligt den tyska författningsdomstolens rättspraxis är människovärdet det högsta värdet i grundlagen och den
konstitutionella principen i det tyska rättssystemet.
Människans värdighet är det högsta konstitutionella värdet och är inte förhandlingsbart.
På samma sätt anges i artikel 7 i Schweiziska edsförbundets federala konstitution att
människovärdet måste respekteras och skyddas.
Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna av den 10 december 1948:
Alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter, de är utrustade med förnuft och samvete
och bör behandla varandra i en anda av broderskap.
USA:s självständighetsförklaring, som publicerades den 4 juli 1776, förkunnar följande: Alla människor är skapade lika.
Alla människor har vissa omistliga rättigheter, däribland liv, frihet och strävan efter lycka.
Den ovillkorliga, oundgängliga och obegränsade respekten för människovärdet är grunden för
rättsstatsprincipen och demokratin, som inte kan förhandlas.
De utgör den absoluta röda linjen som aldrig får överskridas.
Den som kränker människovärdet kränker den demokratiska rättsstaten, lagens likhet, utan vilken det
inte kan finnas någon rättvisa - ingen lag, ingen stat som inte skulle bli ett rövarband.
Augustinus av Hippo: "Ta bort lagen - vad är en stat om inte ett stort rövarband?"
Med utgångspunkt från den högsta grundprincipen i den grundläggande materiella normen, som jag kallar
den som jurist - människans värdighet - kommer jag fram till ett avhandlingsförslag med sex teser.
Men först ett kort uttalande av Martin Luther King.
"Jag är den förste att förespråka att rättvisa lagar upprätthålls.
Man har inte bara det juridiska utan också det moraliska ansvaret att följa rättvisa lagar.
Omvänt har människan det moraliska ansvaret att bortse från orättvisa lagar.
Jag håller med Sankt Augustinus om att en orättvis lag inte är en lag."
Lex iniusta non est lex, säger den högsta latinska maximen.
Och nu till de sex teserna:
Tes 1: Den grundläggande normen i rättssystemet, från vilken all lag utgår, är människans
värdighet som den primära rätten till personlighet.
Det är varken hypotes eller fiktion.
2:a tesen: Den högst rankade rättigheten är människovärdet som den primära rättigheten för personligheten.
Dessa är hans inneboende rättigheter, grundläggande rättigheter och friheter.
De utgör de grundläggande principerna i rättssystemet.
3:e tesen: Rättsnormer som kränker människans värdighet, hennes medfödda rättigheter, är absolut ogiltiga.
De är inte standardiserade.
Jag företräder alltså en ståndpunkt i den rådande doktrinen, doktrinen om den så
kallade ogiltighetsdogmen , mer om detta senare.
4:e tesen: Rättsnormer som kränker människors grundläggande fri- och rättigheter är absolut ogiltiga.
De är inte standardiserade.
Proposition 5: Rättsnormer som bryter mot högre rangordnade rättsnormer är absolut ogiltiga.
De är inte standardiserade.
6:e satsen: Lag av högre rang åsidosätter lag av lägre rang med effekten av dess absoluta ogiltighet.
Lagar med lägre rang kan inte bryta mot lagar med högre rang.
Jag kan motivera dessa teser, som jag grundar på människovärdet, både med positiva rättsliga argument som
utgår från rättsläget och med rättsfilosofiska argument.
En av 1900-talets viktigaste rättslärda var Gustav Radbruch.
Han var SPD-politiker och två gånger justitieminister i Weimarrepubliken.
Han levde från 1878 till 1949.
"Ett måste kan vara baserat på makt, men aldrig ett bör eller ett giltigt sådant."
Den drar gränsen mellan felaktig lagstiftning som kanske inte är lämplig, som skulle kunna organiseras
på ett annat sätt eller som helt enkelt är felaktig.
Helt enkelt felaktig till orättvis lag som har nått en viss nivå av orättvisa.
Han motiverar detta och det leder i slutändan till Radbruchs berömda formel.
Jag citerar: "Konflikten mellan rättvisa och rättssäkerhet bör lösas på så sätt att positiv rätt, som
säkerställs genom lag och makt, har företräde även om den är orättvis och olämplig till sitt innehåll.
Såvida inte motsättningen mellan positiv rätt och rättvisa når en sådan oacceptabel nivå att
lagen, som felaktig lag, måste ge vika för rättvisan.
Det går inte att dra en skarpare gräns mellan de fall av rättsosäkerhet och de lagar som
trots sitt felaktiga innehåll ändå gäller."
En annan avgränsning, skriver han, kan göras med all skärpa.
Och här är kärnan i meningen: "Där rättvisa inte ens eftersträvas, där jämlikhet, som är rättvisans kärna, avsiktligt
har förnekats vid upprättandet av positiv rätt, är lagen inte bara felaktig, utan saknar helt och hållet karaktären av lag.
För lag, inklusive positiv lag, kan inte definieras på något annat sätt än som en order
och stadga som är avsedd att tjäna rättvisan."
Lag måste tjäna rättvisan, annars är det orättvisa.
Och han fortsätter: "Där rättvisa inte ens eftersträvas, kan de ordningar som skapas på
detta sätt bara vara maktdekret, aldrig lagdekret.
Så en lag som förvägrar vissa människor mänskliga rättigheter är inte en rättsstat."
Radbruchs formel fann sedan sin väg in i den federala författningsdomstolens rättspraxis i de så
kallade Mauerschützenprocesserna efter DDR:s sammanbrott.
Även en lag eller en order som beordrar en krypskytt att skjuta om någon vill lämna DDR är fel och måste bestraffas.
Och här kommer vi till nästa väsentliga bestämmelse, artikel 7 i Europeiska konventionen om skydd för de
mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna:
Inget straff utan lag:
I paragraf 1 anges att det måste finnas en lag för varje straff för ett brott. Inget strängare straff får utdömas
än det straff som hotar vid den tidpunkt då brottet begås.
Det finns dock ett mycket viktigt undantag från detta, nämligen i punkt 2:
Ingenting i denna artikel skall utesluta att en person döms eller straffas för en handling eller underlåtenhet som, vid den
tidpunkt då den begicks, var straffbar enligt de rättsprinciper som är allmänt erkända av civiliserade nationer.
Internationella brottmålsdomstolen tillämpar således också i sin artikel 38 i ICJ:s stadga de allmänna
rättsprinciper som erkänns av civiliserade stater.
De allmänt erkända rättsprinciperna, som är överordnade lagen, har införlivats i den
positiva rätten och är därför rättsligt bindande.
Detsamma gäller för Europeiska unionen:
Allmänna rättsprinciper är en del av Europeiska unionens primärrätt.
Detta inkluderar respekt för grundläggande rättigheter, likabehandling och proportionalitet.
För att förstå normhierarkin vill jag kortfattat förklara hierarkin i rättssystemet.
Rättssystemets uppbyggnad som en normhierarki innebär att varje norm av lägre rang måste motsvara den norm som har högre rang.
Den måste genereras av den överordnade standarden, annars är den olaglig.
I Österrike har vi organiserat rättssystemets olika steg på följande sätt.
Detta gäller dock även för andra rättssystem och för länder inom Europeiska unionen.
Nivå 1: Den högsta nivån är de grundläggande principerna i den federala konstitutionen.
Dessa är de demokratiska, republikanska, liberala, federalistiska och konstitutionella principerna.
Etapp 2: Primär unionsrätt, dvs. unionens fördrag. Och mycket viktigt - Europeiska unionens stadga om de
grundläggande rättigheterna som primärrätt och återigen de allmänna rättsprinciperna.
Nivå 3: Sekundär EU-rätt, som omfattar den rätt som antas av EU:s institutioner, särskilt förordningar och direktiv.
Nivå 4: Federala konstitutionella lagar och delstatliga konstitutionella lagar i den enskilda delstaten.
5:e stadiet: Federala lagar och delstatslagar som enkla lagar som måste vara i överensstämmelse med grundlagarna.
Nivå 6: Förordningar - detta är allmänna rättsliga bestämmelser som utfärdas av administrativa
myndigheter och som endast kan utfärdas på grundval av lagar.
Steg 7: Och sedan beslut i enskilda fall: Dom, föreläggande och beslut.
Om, som jag sa, en rättslig norm strider mot denna nivåstruktur i det rättsliga instrumentet, då är den - enligt min juridiska
förståelse och enligt doktrinen om ogiltighet - absolut ogiltig.
Detta skulle innebära att det inte föreligger någon skyldighet att uppfylla kraven.
Här kommer vi till ogiltighet: Lex iniusta non est lex.
Den orättvisa lagen är inte en lag, som en latinsk maxim.
Den rättsliga konstitutionen av ogiltighetsdogmen, den högre lagen avviker från - dvs. upphäver - den
lägre lagen, som är absolut och oåterkalleligt ogiltig.
I denna mening krävs ingen separat bestridande.
En s.k. "eo ipso-effekt" uppstår.
Däremot är läran om felberäkning, som är vanlig i Österrike och som också är lagstadgad:
Trots att de är olagliga förblir sådana standarder i kraft och bindande tills de upphävs av en behörig statlig institution.
Detta är oförenligt med en demokratisk och konstitutionell förståelse och med rättssystemets logisk-systematiska
struktur som en nivåindelad struktur av rättssystemet.
I österrikisk privaträtt gäller däremot följande enligt § 879.1: Ett avtal som strider mot ett lagstadgat
förbud eller som kränker allmän anständighet är ogiltigt.
Så inom privaträtten finns det inget behov av en utmaning, men inom offentligrätten finns det det.
Och författningsdomstolen i Österrike har till och med befogenhet att låta denna olagliga lag gälla i upp till 18 månader (!).
För mig är detta inte förenligt med rättsstatens principer, utan bygger endast på den mycket tvivelaktiga
doktrinen om felberäkning eller en viss rättssäkerhet.
Lagen i sig ger dem som omfattas av normen rätt till självhjälp.
Vanligast och mest känt är självförsvar:
"När orättvisa blir rätt blir motstånd en plikt." Bertolt Brecht
I avsnitt 3 i den österrikiska strafflagen regleras nödvärn:
En person handlar inte rättsstridigt om han eller hon endast använder det försvar som är nödvändigt för att avvärja ett
aktuellt eller överhängande rättsstridigt angrepp - ett viktigt rättsstridigt angrepp - på sitt eget eller någon
annans liv, hälsa, fysiska integritet, sexuella integritet och självbestämmande, frihet eller egendom.
Kraven för nödvärn, som måste vara kumulativa, är därför det nödvändiga försvaret, det aktuella eller
överhängande angreppet, angreppets olaglighet och angreppet på den egendom som kan användas för nödvärn.
Ett angrepp som rättfärdigas av materiell rätt, dvs. lag eller förordning - oavsett om det är av en inkräktande stat - har
ingen rätt till självförsvar eftersom angreppet inte är olagligt.
Standarden gäller fortfarande, även om den senare upphävs av domstol som olaglig.
Men om jag anser, som jag gör - ogiltighetsdoktrinen, systematiskt iakttagande av rättssystemets hierarkiska struktur -
att sådana normer är absolut ogiltiga, då är angreppet från en inkräktande stat olagligt och då
skulle en självförsvarshandling vara tillåten.
En annan mycket vanlig rätt till självhjälp: undantagstillstånd.
Jag skulle vilja inleda detta med ett mycket träffande citat - särskilt för vår tid - av Ludwig von Mises:
"Det finns inget större hot mot civilisationen än en regering bestående av
inkompetenta, korrupta eller avskyvärda människor."
Det ursäktliga undantagstillståndet i österrikisk rätt regleras i § 10.1 i strafflagen.
Det regleras på ett mer likartat sätt i andra rättssystem.
"Den som begår ett brott som är straffbart enligt lag för att avvärja en överhängande, betydande nackdel för sig själv eller
någon annan är ursäktad om den skada som hotas av brottet inte är oproportionerligt mycket allvarligare - dvs. en
proportionalitetsprövning måste tillämpas - och inget annat beteende kan förväntas av en person
som förknippas med de rättsligt skyddade värdena."
- dvs. orimligheten i det andra beteendet och proportionaliteten.
Sedan finns det också det supra-juridiska undantagstillståndet.
Där anges att en försvarshandling under undantagstillstånd inte är olaglig om det rättsliga intresse som
ska räddas har ett högre värde än det som har skadats.
Jag skulle här vilja hänvisa till gällande rättspraxis, särskilt i Tyskland:
Utfärdandet av falska läkarintyg av läkare i samband med intyg om maskundantag för covid-19 och vaccinationsintyg för covid-19
måste korrekt bedömas som en nödvändighetshandling, även om man antar att sådana coronalagar inte var olagliga från början.
För mig är de inte bara ursäktade, de är också rättfärdigade.
Eftersom människors hälsa och liv är viktigare än det juridiska intresset av att läkarintyg är tillförlitliga.
Det är läkarens främsta uppgift: Primum non nocere, först och främst inte skada - secundum cavere,
skydda, vara försiktig - tertium sanare, slutligen läka.
Därför är det primära antagandet inte bara en nödvändighetsakt som jag förstår den, utan också den absoluta ogiltigheten av
sådana olagliga normer som inte kan uppnå normativ giltighet.
Jag anser att domstolar inte längre bör tillåtas tillämpa sådana normer till nackdel för anklagade läkare.
Jag sade ursprungligen att alla som agerar olagligt, som tillämpar olagliga lagar när de
är absolut ogiltiga, måste hållas ansvariga.
Tillräknelighet: Vem är tillräknelig, vem är ansvarig och i vilken utsträckning är han ansvarig?
Ett ord från Hannah Arendt:
"Ingen har rätt att använda sin lydnad som en förevändning för att rättfärdiga sina handlingar.
Att lyda är inte ett rättfärdigande för att agera."
Vi är självbestämmande, det är vad människovärdet kräver.
Om en norm som är olaglig i normhierarkin är helt och hållet ogiltig, är den inte en del av rättssystemet.
Den behöver därför inte följas och ska inte tillämpas av myndigheter eller domstolar.
Om den ändå tillämpas innebär detta ett handlande utan rättslig grund - alltså i första hand en kränkning av
legalitetsprincipen - och ska tillskrivas den statliga myndighet vars organ som kan hänföras till den har handlat.
För mig innebär detta dock inte bara att staten har ett ansvar - vilket vi själva i slutändan är - utan även att de agerande
organen har ett ansvar i enlighet med sin förmåga till insikt och sin skuld - särskilt de övre och högsta
förvaltningsorganen, särskilt regeringarna och lagstiftningen.
Det som gäller för enskilda medborgare som normadressater måste i ännu högre grad gälla för staten, dess makthavare och
regeringar och i slutändan även för dessa handlande organ.
Ingen kan frigöra sig från skuld och ansvar genom okunnighet om lagen.
Okunnighet är inget försvar mot lagen.
Detta gäller inte bara medborgare utan även alla tjänstemän, domare och statliga organ.
För avgränsningen av ansvaret hänvisar jag analogt till § 9 i den österrikiska strafflagen,
den så kallade paragrafen om rättsvillfarelse,
Punkt 1: Den som på grund av en felaktig rättstillämpning inte inser att handlingen är felaktig handlar inte
klandervärt, om felet inte kan läggas honom till last.
Det är knappast eller i många fall inte klandervärt för enkla organ på distriktsnivå om de inte tolkar de grundläggande
rättigheterna som en konstitutionell jurist skulle göra.
(2): Rättsvillfarelsen ska klandras om orättvisan var lätt att känna igen för gärningsmannen som för någon annan.
När barn, elever, var tvungna att bära masker i klassrummen i flera månader på grund av
coronaåtgärder som inte var evidensbaserade.
Om dessa barn och elever till och med var tvungna att bära masker ibland under idrottslektionerna - vilket är
skadligt för deras hälsa och diametralt motsatt barnens välfärd - kan jag lätt inse orättvisan.
Och andra meningen: Eller om gärningsmannen inte har satt sig in i de relevanta bestämmelserna, trots att han skulle
ha varit skyldig att göra det med hänsyn till sitt yrke, sin anställning eller andra omständigheter.
Jag förväntar mig att varje tjänsteman ska sätta sig in i relevanta normer för grundläggande rättigheter, särskilt
när det gäller tillämpningen av lagar som är nära att inkräkta, och fatta ett beslut här, i bästa fall att remonstrera .
Punkt 3: Om gärningsmannen anklagas för fel, ska det straff som föreskrivs för uppsåtligt brott tillämpas om gärningsmannen
agerar uppsåtligt; om gärningsmannen agerar oaktsamt, ska det straff som föreskrivs för oaktsamt brott tillämpas.
Staten själv kommer praktiskt taget aldrig att kunna åberopa rättsvillfarelse som skäl för
att frånta sig sitt ansvar och sin skyldighet.
För att han är och måste vara tillräckligt insatt i de rättsnormer som han själv har skapat.
Det handlar snarare om de personer som agerar på statens vägnar och som kan förväntas ha
expertis inom sin funktion och sina verksamhetsområden.
Tillräknelighet, ansvar och skadeståndsskyldighet - som är en självklarhet i privaträtten på horisontell nivå
mellan privatpersoner - måste också gälla utan inskränkning i offentligrätten på vertikal nivå.
Detta är det enda sättet att skapa ett system för omfattande skydd av grundläggande rättigheter som bygger
på individens rätt till självbestämmande genom att alla inblandade aktörer ställs till svars.
Den som inte kan hållas ansvarig känner sig inte ansvarig.
Men den som har erkänt rätten till sitt ansvar kommer att fullgöra plikten till sitt ansvar.
Jag kommer nu att avsluta med ett krav, en grundläggande rättighet - som i sig själv borde vara
självklar, enligt min rättsuppfattning - men som borde ingå i katalogen över grundläggande rättigheter.
Detta är särskilt viktigt för politiken och rättsvetenskapen.
Högerns skick:
Människan är inte skapad för lagen, utan lagen måste vara skapad för människan.
Människan är inte statens tjänare.
Människan är uppfinnaren av staten och staten måste tjäna uppfinnaren och aldrig tvärtom.
Sammanfattningsvis anser jag att den gamla grundläggande rättigheten bör omformuleras:
Rättsnormer som kränker människans värdighet, hennes inneboende rättigheter, grundläggande rättigheter och
friheter har ingen normativ kraft och är absolut ogiltiga.
Ingen är skyldig att följa dem och ingen är behörig att tvinga andra att göra det.
Det är så här vi ska förhindra en andra corona för all framtid!
Tack för din uppmärksamhet.
Fantastiskt! Dr Brunner, tack å hela världsbefolkningens vägnar.
Jag beundrar ditt sätt att sammanföra advokater.
Det är den bästa lösningen vi kan sträva efter.
Människorna är som små barn.
Ni är våra fäder, ni kan lagen.
Du förmedlade detta på ett fantastiskt sätt, vi förstod det.
Vi önskar dig en god kamp och en hel del annat.
Folket får aldrig glömma att det är de som är suveräna.
Och regeringen är inte min överordnade, utan min medarbetare.
Tack, tack, tack!
Dessa produktioner gjordes i samband med en konferens som anordnades av Anti-Censorship Coalition i Schweiz.
AZK har inga ekonomiska intressen. Varken initiativtagarna, talarna eller Kla.TV har
tagit emot någon avgift för denna inspelning.
Vi vill uttryckligen påpeka att denna video får reproduceras och vidarebefordras så ofta som önskas i oförändrad form.
AZK är inte ansvarigt för innehållet i några bidrag. AZK är både politiskt och religiöst
neutralt och gör därför inga bedömningar av talarna.
Artiklarna är endast avsedda för informationsändamål och återspeglar inte AZK:s åsikter. AZK är
ett neutralt informationscenter i alla avseenden.
Varje talare är endast ansvarig för sitt eget bidrag och inte för andra bidrag eller AZK, eftersom
det inte finns några inbördes beroenden mellan dem.
Viktig anmärkning: Informationen som presenteras här har kontrollerats efter bästa förmåga och övertygelse.
Talarna och producenterna tar dock inget som helst ansvar för konsekvenserna av handlingar eller försummelser i samband
med innehållet i denna video. Var och en bär själv ansvaret för hur han eller hon hanterar det som han eller hon hör.