Generelle oplysninger om lovbestemmelser og AZK-regler kan findes i slutningen af præsentationen.
Nu kan vi henvende os til vores første talere fra udlandet.
Jeg vil gerne fortælle dig en kort baggrundshistorie.
I 2008 havde forskellige schweiziske medier overskriften "Konspirationsteoretikere bekæmper biometriske pas". Det var os.
Tagesanzeiger har rapporteret om dette.
Galler Tagblatt skrev: "Sådanne grupper opfører sig ofte på en verdensfjern måde og lider af frygt for forfølgelse".
SRF -Rundschau tilføjede: "Sasek mener, at chippen i passet kun er et første skridt. Før eller senere
vil chippen endda blive implanteret under huden".
Nu, 17 år senere, kære venner, vil Prof. Dr. Daniel Brody fra University of Okinawa i Japan fortælle os om planer, praksisser
og processer, der endda driver transformationen af hele mennesket fra et naturligt, suverænt
væsen til en syntetisk og kontrolleret form for liv.
Ikke bare en chip under hånden. Han indvier os også i de mekanismer, metoder og måder, hvorpå
mennesket, hele mennesket, skal forandres i sit væsen.
Han vil heller ikke lade os være i tvivl om, hvilke mennesker der arbejder med hvilke virksomheder for at realisere
disse rædselsvisioner, disse rædselsplaner og -processer.
Tak, professor Broudy, for at dele din værdifulde viden med menneskeheden i dag på den 21. AZK.
Men først en kort biografi.
Prof. Daniel Brody, født i 1964 i USA, har en doktorgrad i anvendt psykolingvistik og erfaring som billedanalytiker.
Han forelæser om emner, der spænder fra retorikkens kommunikationsteori til
sproglig komposition og retorisk grammatik.
Prof. Brody var dekan for Graduate School of Intercultural Communication på Okinawa Christian University i Japan.
Han er i øjeblikket professor i anvendt lingvistik.
Hans forskning fokuserer på lyde, symboler, tegn, billeder og farver, og hvordan de bruges af magtcentre som redskaber
til at forme viden og påvirke folks opfattelser og følelser.
Han er medredaktør af "Propaganda in Focus", medredaktør af "The Propaganda Model of Today, Filtering Perception and
Consciousness" og medforfatter af "Okinawa under Occupation", McDonaldisation and Resistance to Neoliberal Propaganda".
Et udvalg af hans videnskabelige arbejde kan findes på ResearchGate, den globale database
for forskere fra alle videnskabelige områder.
Prof. Daniel Brody er associeret forsker i arbejdsgruppen om propaganda og den globale krig
mod terror, der blev udløst af 11. september.
Prof. Dr. Broudy taler i dag om transhumanisme og posthumanisme.
Hvem stræber efter det, og hvor står vi i dag med hensyn til udvikling?
Wow, mange tak for invitationen og den varme velkomst!
Og hilsner fra Japan.
Hvordan siger man: "Godmorgen"!
Vi siger: Ohayo gozaimasu! Yoroshiku onegai shimasu! og "yoroshiku onegai shimasu", som betyder "Vær venlig at være sød".
Jeg ved ikke, om der findes noget tilsvarende på tysk, men ja, mange tak for invitationen.
Jeg har forberedt mig på at tale om transhumanisme og posthumanisme i dag.
Så nogle gange bliver det lidt teknisk, men jeg har forsøgt at gøre det tiltalende for et bredt publikum.
Så hvis jeg må starte med denne overskrift. Det er en ret interessant overskrift:
"Den kunstige livmoder kommer snart!"
Det er en del af den bioteknologiske fortælling, som nu høres over hele verden. Og så er der selvfølgelig undertitlen:
"Er vi klar til deres påvirkning?"
For mig ser det ud som krigsførelse.
Mere chok for alle - typisk for en slags retorisk blitzkrig mod vores psyke.
Jeg synes, at den rene og skære frækhed i denne menneskefjendske overskrift rejser endnu større spørgsmål.
Er den slags umenneskelige projekter en del af en større bevægelse af transhumanisme?
Eller kan vi endda sige posthumanisme?
For at finde nogle svar er vi nødt til at vende os mod andre relaterede fortællinger.
Siden historien om coronavirus kom frem, har jeg f.eks. nogle gange tænkt på, hvilken
dyb indsigt vi egentlig har fået om verden.
Måske er løgne og bedrag nu lige så rigelige som ilt, selv når de filtreres gennem en medicinsk maske.
Som en del af det intellektuelle selvforsvar, jeg ønsker at formidle til publikum, vil jeg gerne
indramme dette foredrag med et stykke visdom fra Jesus:
"For ved jeres egne ord vil I blive retfærdiggjort, og ved jeres egne ord vil I blive fordømt."
Som sprogforsker mener jeg, at ord er vigtige.
De er ikke bare lyde, der kommer ud af vores mund, men de vigtigste tegn på tilstanden i vores hjerte og sind.
Jeg tror, det bliver tydeligt, når vi ser nærmere på nogle af de stemmer, vi hører fra dem,
der skubber på den transhumanistiske dagsorden.
I løbet af de sidste fem år har jeg spurgt mange mennesker, hvad de forstår ved transhumanisme. Og de
fleste ved det ikke - selv meget veluddannede mennesker.
Nogle mennesker forveksler det med transkønnethed og begynder straks at tale om foretrukne pronominer.
Og hvis vi forestiller os transhumanisme, så kan vi sige, at den på den ene side helt sikkert er relateret til transkønnethed.
Jeg husker et interview for omkring et år siden, hvor den berømte gatekeeper for det politiske establishment, Neil
deGrasse Tyson , medvirkede i podcasten "TRIGGERnometry".
Der var en ophedet debat med værterne.
Jeg vil hellere sige, at han skræmte hende og ikke rigtig debatterede med hende.
Og Tyson anvendte den logiske fejlslutning, der er kendt som traditionsappellen, til at støtte og opmuntre til praksis og
normalisering af kønsdysforiske mænds deltagelse i kvindesport.
Han hævdede, at vi var i en overgangsfase. Det måtte vi finde ud af.
Det forekommer mig, at denne sætning indeholder en vigtig erkendelse om Tyson og hans kolleger.
De formulerer perversioner af logik med en sådan naturlighed, at de lyder som velbetalte ideologer.
I menneskehedens historie har der altid været to køn.
I dag skabes der aktivt fra alle sider nye begrebskategorier uden for den binære mand-kvinde-model.
Det mandlige og det kvindelige menneske samt den autistiske savant er nu placeret på et kontinuum .
Uanset deres grundlæggende forskelle skal disse biologiske kategorier harmoniseres helt ned på celleniveau.
Og måske lægger vi ikke mærke til bevægelsen mod posthumanisme, fordi det er en større virkelighedsforvrængende
kampagne for at fjerne nøgleord, der beskriver vigtige biologiske processer, som er unikke for kvinder og mænd.
Vi har allerede skrevet om dette i detaljer i vores serie i fire dele om transhumanisme
på vores hjemmeside: "Propaganda i fokus".
Hvis du vil læse den, skal du bare besøge: propagandainfocus.com.
Jeg tror, at den oprindelige definition af "gender" i Oxford English Dictionary henviser til bestræbelserne inden for
deskriptiv lingvistik på at skabe kategorier til underinddeling af de forskellige pronominer,
der repræsenterer de to køn, maskulin og feminin.
Bare en hurtig sidebemærkning:
Uanset hvor engelsk er det gængse sprog, synes det i dag at være blevet helt acceptabelt at forsøge at udviske den slags
grundlæggende begrebskategorier, især når de indeholder noget i retning af prototypiske karakteristika for, hvad
kvinder og mænd er, og hvad de har tendens til at gøre.
Nogle sprog, som f.eks. fransk og spansk, har selvfølgelig kønsspecifikke navneord.
Hvis jeg husker rigtigt, er kniv et maskulint substantiv.
Kniv er et maskulint substantiv, og gaffel er et feminint substantiv.
Ja, det tror jeg, at jeg husker rigtigt.
Måske var det John Money , der i 1960'erne først forsøgte at adskille kønsbegreberne fra lingvistikken og
forbinde dem med de nye begreber kønsrolle og kønsidentitet.
Det ser ikke ud til at være særlig svært at omorganisere samfundet til at adoptere disse nye koncepter.
Det tog selvfølgelig et par årtier, men i dag er vi klar.
Måske var det i 1960'erne, måske var det det historiske punkt, hvor den stigende forvirring om sprog og personlighed og
personlig identitet, seksualitet og sociale roller begyndte.
Det ser ud til at give mening. Hvis man vil ødelægge den menneskelige kultur, sunde begreber om selvet, familien, den
menneskelige reproduktion, det menneskelige fællesskab, samfundet, nationen, må man starte med at ødelægge sproget
og adskille fælles betydninger fra empiriske realiteter.
Det kræver massive og vedvarende propagandakampagner at forstyrre sprog og logisk tænkning.
Det følger heraf, at vi vil deltage i ødelæggelsen af os selv.
Ved at devaluere sproget kan man vende op og ned på alt.
Det er derfor, det forekommer mig, at nogle mennesker tror, at mænd kan få menstruation og børn.
Der er en dyb, men enkel erkendelse i Første Mosebog, som ofte enten ignoreres eller
latterliggøres, og som definerer mennesket som Guds billede.
Den siger, at både mænd og kvinder blev skabt i Guds billede på jorden.
Ved at udviske disse kategorier sløres vores forståelse af, hvordan Gud arbejder gennem os mennesker som billeder.
Du husker måske sagen fra den seneste tid, hvor en vis Joe Biden, der var nomineret til USA's højesteret, ikke
kunne eller ville definere, hvad en kvinde er under en høring.
Og fordi den grundlæggende konceptuelle kategori kvinde blev undermineret, kunne mænd lettere
indtage offentlige rum, der var forbeholdt kvinder.
Dette er den materielle manifestation af fundamentalt forvrængede koncepter.
Det forekommer mig, at vi alle har været vidne til den mangelfulde logik i John Moneys argumentation under disse høringer.
Kommunikationsteoretikeren Herbert Schiller beskrev denne proces i detaljer og kaldte den definitionskontrol.
En nyttig måde at kontrollere mennesker på, som de uforudsigelige væsener vi er, er at
kontrollere definitionerne af nøgleord og -begreber.
Når de øverste i den sociale, politiske, økonomiske og kirkelige orden kan kontrollere definitioner og påtvinge
betydninger gennem sprogkoder, tvang og nye sprognormer, er det let at udøve større kontrol over tanke, tale og adfærd.
Det vil du sikkert være enig i.
Tænk på Orwells ideer om Newspeak:
"Krig er fred, frihed er slaveri, uvidenhed er sandhed".
Jeg vender tilbage til emnet "krig er fred" lidt senere.
Så spørgsmålet er, hvordan vi kan opnå det, spurgte Schiller sig selv.
Hvordan formår folkene i toppen af denne orden, denne pyramide, at udøve denne form for kontrol?
Det sker gennem rutinemæssig og nem adgang til det, han kaldte informationsinfrastrukturen.
Fordi de ejer informationen, kan de nemt påvirke betydningen af et nøglebegreb, en etiket eller en definition gennem nem
adgang, og vi, den forbrugende offentlighed, tager det hele ind.
Det, der forbløffer mig, er den beskrivelse, som apostlen Paulus gav af denne utroligt indflydelsesrige
kraft, der arbejder i verden: "fyrsten over luftens magt" .
Sikke et mærkeligt navn til et magtcenter!
Det blev forstået for tusinder af år siden, før luftrummet blev kontrolleret, kommercialiseret og gjort til
det vigtigste instrument for massekommunikation i dag.
Det er selvfølgelig ikke alle, der har adgang til æteren.
Men hvis du har den og siger noget, der strider mod den officielle politiske virkelighed, bliver du
censureret eller, endnu værre, taget ud af cirkulation.
De millioner af kilometer fiberoptisk kabel, parabolerne og satellitterne, alle de store virksomheders brands og tv-kanaler
og midlerne til at forme historierne, begrænse debatterne og forankre dem i den offentlige bevidsthed. Hvad man skal tænke,
hvordan man skal tænke, og hvad man skal sige eller ikke sige.
Denne magt, denne evne til at forme det mest basale bevidsthedsniveau, er faktisk kun i hænderne på nogle få.
Det forekommer mig, at det er her, uvidenheden om transhumanisme kommer fra.
Som sociale væsener er vi naturligt tiltrukket af systemer med magt og autoritet, så i denne massekommunikationens tidsalder
henvender vi os naturligt til medierne og mediepersonligheder, hvis opgave det er at fylde vores
hoveder med de historier, vi længes efter som voksne.
Interessant nok viser det sig, at de første kommunikationsnetværk blev skabt i livmoderen, da vi
udviklede os og begyndte at opfatte vores mors stemme.
Forskning i udviklingspsykologi viser, at de sproglige områder i hjernen, som er ansvarlige for
hørelsen, udvikles fra den syvende måned af graviditeten.
Når det sociale netværk udvides ud over mor-barn-forholdet til familien og derefter til fællesskabet og samfundet,
finder vi en psykologisk befrielse i at hæve vores egne stemmer.
Når vi løsriver os fra vores mødre og tiltrækkes af andre historiefortællere, som kan bekræfte
eller udfordre vores værdier eller forforståelser.
Jeg prøver bare et øjeblik at forestille mig, at den transhumanistiske plan bliver til virkelighed, og at
menneskelige mødre fjernes fra den reproduktive cyklus, så syntetiske babyer udruges og avles i syntetiske livmødre.
Det er ikke en joke, det lyder helt absurd, men det er forudsigeligt.
De har virkelig planer om at fjerne folks lyst og evne til at reproducere sig.
Det kan også være grunden til, at det konstruerede kønsspørgsmål bliver mere og mere instrumentaliseret.
Hardcore virkelighedsforvrængende kampagner er nødvendige for at få kvinder, rigtige kvinder født af menneskelige
mødre, med i den transhumanistiske plan om at foragte deres egne naturlige forplantningsevner.
Hvilke sproglige koder tror du, at de statsudviklede babyer vil blive udsat for i den
menneskeskabte, statssanktionerede livmoder?
Læg nu mærke til, hvordan kvinder i løbet af de sidste 10 år er blevet presset til at bruge nye ord for
praksisser, der traditionelt forbindes med kvinder.
Jeg tror ikke, at vi generelt er mentalt forberedte på at påtage os de helt vanvittige ideer, der bliver
skubbet frem af magtcentrene med hensyn til de transhumanistiske og posthumanistiske dagsordener.
Det kræver en del kulturel konditionering at indprente den urokkelige misforståelse, at menneskelige, biologiske,
neurologiske og intellektuelle processer er fundamentalt fejlbehæftede og har et stort behov for statslig indgriben
og redesign gennem rutinemæssige teknologiske forbedringer.
De, der står bag disse planer, ønsker en verden befolket af mennesker, der er permanent injiceret og
boostet, og hvis hjerner er blevet udsat for eksperimentelle opgraderinger og gjort fuldt ud formbare.
Den form for oprustning, jeg taler om, er egentlig bare en kode for det uudtalte ønske om at leve for evigt.
Som beskrevet i Proteus-monografien, som jeg talte om i et tidligere Kla.tv-interview, er de lydige i dette
regime teknisk opgraderet og alligevel holdt under kontrol.
Dette vil blive forbedret til en vis grad, men kontrolleret.
Og det er her, dygtig markedsføring og kraften i det udsendte billede kommer i spil.
Måske er det hovedårsagerne til, at transhumanisme og overgangen til en posthuman fremtid ikke rigtig er
anerkendt i den brede offentligheds kollektive bevidsthed.
Nu lidt baggrundsviden.
Da jeg var billedanalytiker i militæret, var vi ofte meget optaget af billedernes kvalitet og
af, hvordan vi bedst kunne fortolke indholdet.
Fjendens taktik blev mere og mere tydelig for os.
Og nogle gange brugte fjenden deres camouflage så effektivt, at det blev ret svært for os at
analysere, hvad vi så, og drage meningsfulde konklusioner.
Med andre ord er bedrag, camouflage og dækning elementære komponenter i de metoder,
som fjenden bruger til at narre og bedrage.
Og heldigvis for os foregår analysen aldrig i et vakuum.
Vi kan også fokusere på at forstå billedet, billederne, i lyset af de kort, vi har til rådighed, for at genkende,
hvordan fjenden er i stand til at opfinde forskellige bedrag.
Og dette fokus er kun ét aspekt af det komplekse billede, som vi ville fortolke i krigstider.
Vi plejede at have rigtig gode kort, bogstaveligt talt gode kartografiske fremstillinger af jorden.
Men i dag har vi også en masse rigtig gode kort at spille, om end i form af hvidbøger fra regeringen, offentliggjorte
retningslinjer, offentlige foredrag, videnskabelige artikler og andre nyheder, der afslører så meget om
det transhumanistiske skift til en posthuman verden.
Enhver, der ønsker at forstå, hvem der driver transhumanismen, kan nemt undersøge de kort, jeg
nævner her, for at lave deres egen omfattende analyse.
Som alle sikkert ved, beskriver mange frygtløse forskere og læger den nuværende tidsalder som en global krigsførelse, hvor de
mest dødbringende våben er blevet gjort næsten uigenkendelige.
Derfor skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at afdække og afsløre våbnene.
Spørgsmålet er: Hvorfor forbliver våbnene i dette paradigmeskifte stort set skjulte?
En af grundene til dette synes at være, at erhvervsmedierne er ivrige efter at skjule dem og den skade, de forårsager.
I dag kalder vi dem "lagermedier" , fordi deres sammenbrud er nært forestående, og deres arv er
en bevidst tilsidesættelse af menneskers velfærd.
Det andet problem er, at der er for meget information.
Da vi konstant er udsat for sanseoverbelastning, er energiomkostningerne ved at fokusere og kategorisere tingene
i de rigtige perspektiver og mentale kategorier for høje.
De billeder, vi får præsenteret i medierne, repræsenterer for eksempel kun en lille del
af et virkelig komplekst uddannelsesbillede.
Hvis vi vil forstå et komplekst problem som transhumanisme, er vi nødt til at trække på
flere kilder og forskellige vidensområder.
Du vil sikkert være enig.
Tænk f.eks. på de visuelle budskaber, der blev præsenteret for offentligheden i 2015, da Klaus Schwab talte i
et talkshow med Charlie Rose om de vigtigste kendetegn ved den nye fjerde industrielle revolution.
Jeg tror, at betegnelsen for denne såkaldte revolution igen bare er en smart kode for transhumanisme.
Men det er pakket ind i en slags hyperrationel sofistikation, hvis definition er drevet af begreber, som vi normalt forbinder med
naturlige menneskelige fremskridt gennem teknologisk udvikling.
Det lyder så positivt.
Så hvorfor denne form for kodesprog?
Tænk 200 år tilbage, hvor dampmaskinen var en naturlig konsekvens af menneskelig innovation,
der fundamentalt ændrede den måde, vi arbejder på.
Så skal vi være mentalt indstillet på at acceptere alle de nye værktøjer og teknikker, der nu kommer ind på
markederne og ind i vores kroppe, hjerner og blodbaner.
Tænk også på de visuelle fremstillinger i Charlie Rose-programmet.
En mørk baggrund antyder enkelhed og mystik og en vis sofistikerethed.
To herrer har en tilsyneladende fornuftig samtale om et verdensomspændende paradigmeskifte i samfundet og økonomien.
Charlie Rose stiller Schwab et spørgsmål for at få ham til at tale om denne revolution, om hvad der er unikt ved den.
Og Schwab begynder med at sammenligne det med den industrielle revolution omkring år 1800.
Schwab siger, at den nye revolution ikke ændrer, hvad du gør, den ændrer dig.
"Tænk på genetisk manipulation: Det er dig, der ændrer dig."
Dette mantra er blevet gentaget i forskellige retoriske formuleringer af ham og andre i årenes løb.
I interviewet med Schwab er vores sind så beroliget af synet af denne helt naturlige diskussion mellem to mænd, at det knap nok
kommer ind i vores bevidsthed, at en mystisk kraft, den såkaldte revolution, er ved at indføre
teknologier i vores kroppe, som vil ændre os på celleniveau.
Husk på det! Han siger, at revolutionen vil forandre dig.
Din egen evne til at handle, din suverænitet som et menneske med umistelige, gudgivne rettigheder,
bliver effektivt udslettet af Schwabs erklæring.
Desuden forvirrer de visuelle aspekter af denne tilsyneladende normale samtale de auditive budskaber.
Teknologierne bliver brugt til at ændre noget så fundamentalt unikt som vores genetiske sammensætning.
Schwabs grammatiske formulering er et perfekt eksempel på, hvordan sproget kan bruges til at få vidtrækkende
politiske og teknologiske indgreb til at fremstå som helt naturlige, ligesom naturkræfter som vind.
Ved at gøre den "fjerde industrielle revolution" til det grammatiske subjekt, der "forandrer" dig, ignorerer han
fuldstændigt, hvem der driver forandringerne, hvilke institutioner der gennemfører dem, hvis interesser de
tjener, og hvilke beslutninger der træffes af bestemte aktører.
Man indser, at vi er dybt inde i analysen af sætningsgrammatik for at forstå, at de mennesker, der driver revolutionen, ser
vores blodceller, vores blodkar og vores neurologiske veje som åbne og lettilgængelige steder for teknologisk udvikling.
I Schwabs beskrivelse fremstilles denne såkaldte revolution som en autonom kraft, der virker på os, de passive mennesker.
I virkeligheden er situationen dog en anden.
Jeg tror, det er et koordineret program for teknologisk implementering af identificerbare
virksomheder, regeringer og internationale organisationer. Det
forekommer mig at være en mere ærlig karakteristik.
Vi finansierer og implementerer teknologier, der radikalt vil ændre menneskelig adfærd, kognition, neurologiske funktioner,
sociale relationer, retten til privatliv og endda køb og salg.
Denne mere detaljerede beskrivelse ville straks rejse spørgsmål:
Hvad med informeret samtykke?
Er det overhovedet demokratisk ønskværdigt? Og hvilke muligheder for modstand, både materiel og åndelig, er der?
Douglas Lummis diskuterer denne proces i detaljer i sin bog "Radical Democracy" fra 1996.
Han introducerer læseren til den antidemokratiske udvikling, som han beskriver som en
udvikling, der ødelægger i den nationale sikkerheds navn.
I dag taler vi måske om krigen mod terror eller overbefolkning eller kuldioxid eller en anden smart
afholdenhed, som eliten svigagtigt fremhæver som et mål, der skal beskyttes eller bekæmpes.
Og inden for denne udviklingsideologi er metaforens styrke ifølge Lummis, at den skaber indtryk af, at de projekter, der udføres
inden for rammerne af denne ideologi, er naturlige og uundgåelige og skaber den korrekte og
forudbestemte fremtid for det målobjekt, der skal udvikles.
Det er ret dybsindigt, når man tænker på det vilde pres for at skabe ødelæggelse i navnet på en udviklingsdagsorden, -politik
eller -plan eller måske en investerings- eller krigsspiløvelse.
Når de relativt magtfulde har rationaliseret menneskeheden som overflødige, ubrugelige spisere, der skal fratages adgang til
f.eks. mad, det nødvendige, livsopretholdende animalske protein, som udleder skadelig kuldioxid, for ikke at
nævne dets absolutte nødvendighed for livet på jorden.
Eller se dem som medlemmer af en stor og uvasket flok flokdyr, der skal opgøres, mærkes og kontrolleres.
De, der ikke er nævnt i Schwabs beskrivelse af den fjerde industrielle revolution, indrømmer praktisk talt deres eget
medlemskab af og tilbedelse af den globale transhumanismekult.
Den sædvanlige retoriske taktik, som Schwab bruger, tjener til at skjule den aktør, der helst vil forblive skjult.
I kritisk diskursanalyse kaldes denne teknik for nominalisering.
Det er et retorisk greb, som har en utrolig ideologisk effekt.
Det får et i bund og grund politisk projekt, nemlig transformationen af det menneskelige samfund gennem
teknologi, til at fremstå som en uundgåelig historisk kraft.
Og igen: Det er bare en kode, der udtrykker: "Modstand er nytteløs".
Man kan ikke forsvare sig mod en revolution, der sker naturligt.
Dette taler til min tidligere pointe om Lummis og den antidemokratiske tendens.
Schwabs sprog udelukker enhver mulighed for, at folk kollektivt beslutter, at de slet ikke
ønsker at blive forandret af disse teknologier.
Selve den grammatiske struktur fungerer som en form for blid tvang.
En anden grund er, at disse teknologier præsenteres som nødvendigvis uundværlige midler til det fælles bedste.
De foregiver at løse sociale problemer, som teknokrater altid har arbejdet med.
Så hvem står bag dette globale fremstød?
Hvis vi ser bort fra det mest åbenlyse, det mest fremtrædende center for global magt, det transnationale centralbanksystem, så
er de mest fremtrædende aktører kendt af de fleste mennesker blandt de mange regeringsorganer, ikke-statslige organisationer
og virksomhedsgiganter, der arbejder sammen på verdensplan.
Vi har i vores forskning påpeget, at det militærindustrielle kompleks, DARPA og NASA bør forblive i fokus indtil videre.
Med udgangspunkt i NASA's opfordring til at bruge cyborgs, angiveligt til udforskning af rummet, er dette
helt klart det logiske udgangspunkt for enhver undersøgelse af det nye transhumanistiske paradigme.
Vi har undersøgt planerne og processerne for at omdanne mennesket fra et naturligt, suverænt
væsen til en mere syntetisk og kontrolleret livsform.
En sådan undersøgelse er relativt let, synes jeg, hvis vi overvejer, hvordan kommunikation og design af materielle
strukturer og arkitekturer afspejler magthavernes tanker om at omforme verden og de menneskekroppe, der bebor den.
Vær nu opmærksom på, hvordan de tekniske aspekter af transhumanisme opfattes og promoveres over for offentligheden.
"I dette projekt vil vi udvikle og undersøge koncepter for et internet af bio-nano-ting, forkortet IoBNT.
Anvendelsesområderne omfatter individualiseret medicin og industrielle anvendelser i mikroområdet.
IoBNT er designet til at muliggøre overvågning og udløsning af infektioner via en kommunikationsplatform
mellem nanoenheder i menneskekroppen og eksterne gateways.
På den måde vil IoBNT understøtte overførslen af data og kontroloplysninger mellem nanoenheder og eksterne computere."
Hvis vi tænker grundigt over spørgsmålet om, hvorfor den sociale verden er formet, som den er,
kan vi begynde at forstå, at det er et eksperiment.
Samfundets og økonomiens store ingeniører har allerede opnået en høj grad af kontrol over os, subjekterne, ved at
kontrollere de mentale rammer, som vi tænker og taler inden for og interagerer med socialt og økonomisk.
Tænk også på de store mediesystemer, der indprenter os de "rigtige" værdier og
holdninger, de anerkendte ideer og ideologier.
Vi er helt sikkert forsøgspersoner i et eksperiment.
Nogle af os er svagt bevidste om det. Andre er helt uvidende.
Vi finder mange referencer i teknokraternes udmeldinger.
Lad os tage denne definition fra 'Transhumanist Manifesto', der for nylig er udgivet af NASA:
"Et verdensbillede, der stræber efter en livskvalitet, der skaber permanent fremskridt, selvtransformation, praktisk optimisme,
visionære løsninger og kritisk tænkning; det transhumane.
Det transhumane menneske er en biologisk-teknologisk organisme; en transformation af den
menneskelige art, der udvikler sig med teknologien."
Dette syn indrammer transformationen i optimistiske termer uden at give nogen indikation af, hvem der
finansierer transformationen, eller hvem der udvikler de bioteknologiske organismer.
Den anerkender sine egne ideologiske rødder. Mere nominalisering igen.
Ligesom mennesket stræber verdensbilledet efter noget; efter en bestemt livskvalitet.
Det skubber alt ansvar over på en abstraktion. Såsom naturlig udvælgelse eller en anden blind
tilfældighedsmekanisme, der har en utrolig kreativ kraft.
For dem, der vover at tænke anderledes, er der altid hyrdehundene, som holder flokken organiseret, lydig og på rette vej.
Elon Musk har advaret om, at vi er nødt til at smelte sammen med maskiner for at undgå at blive som aber.
Og Michell Zappa, fremtidsstrateg for Rockefeller Foundation og det kinesiske undervisningsministerium, argumenterede i 2013 på
samme måde for, at menneskeheden ikke har andet valg end at blive trukket sparkende og skrigende hen til afgrunden af
en fremtid med genterapi, kunstige organer, syntetisk blod og blodkar og bioelektroniske lægemidler.
Så hvis vi er vidne til den form for forandring, som Schwab, Musk, Gates, Harari og de andre store teknokrater og guruer beskriver,
så synes jeg, det er helt naturligt at spørge: Hvor er vi nu?
Alle disse såkaldte opgraderinger, som jeg har diskuteret indtil nu, rejser spørgsmålet om,
hvad det overhovedet vil sige at være menneske.
Hvis DNA for eksempel er livets kode, hvad betyder det så for menneskelivet, at den genetiske kode kan manipuleres?
At regeringer finansierer forskning og udvikling af teknologier til at udføre denne slags arbejde?
Dette er fra Moderna-reklamen, da introduktionen af mRNA-teknologien blev annonceret...
Så det er ret fantastisk. Er vi virkelig i begyndelsen af en posthuman verden?
Hvis ja, hvad betyder "posthuman" så overhovedet? Er det teoretisk? Praktisk?
I årtier har der været en filosofisk posthumanisme, som man kan finde hos alle de store kulturteoretikere, der erklærer, at
humanismen, som den blev forstået i oplysningstiden, er forbi.
I dag forstås posthumanisme også i betydningen teknologisk posthumanisme.
Det er et område, der interesserer mig, og som afspejles i bestræbelserne på at ændre menneskers sociale, psykologiske eller
fysiske sammensætning og adfærd gennem teknologiske forbedringer:
I genteknologi eller neuro-cybernetisk forstærkning.
Hvordan ved vi, at det er tilfældet?
For eksempel annoncerede Pfizer i 2015 et partnerskab med Bar-Ilan University for at få en bedre
forståelse af DNA-nanorobotter til levering af lægemidler.
I pressemeddelelsen står der udtrykkeligt, at "dette strategiske skridt vil forvandle
nanorobotter fra science fiction til en anvendt løsning".
Så referencerne til robotter, der arbejder på celleniveau, kan betyde, at den gamle
biovidenskab er ved at implodere eller blive erstattet.
Det kan betyde, at syntetisk biologi smelter sammen med naturlig biologi, og at nye former for forskning og
udvikling og menneskelig eksistens kommer i forgrunden.
I en publikation fra 2015 med titlen "The Internet of Bio-Nano-Things" skriver Ian Akyildiz , en pioner inden
for IoBNT, og hans kolleger om dette paradigmeskift, der finder sted inden for kommunikations- og netværksteknologi.
De siger: "På nanoteknologiniveau er det muligt at skabe objekter baseret på kontrol, genbrug,
modifikation og genudvikling af biologiske celler.
Dette nye netværk, der er baseret på levende celler og organismer, danner grundlag for mange nye anvendelser i militær-,
sundheds- og sikkerhedssektoren, hvor nano-ting nemt kan skjules, implanteres og spredes i miljøet, hvor de i samarbejde
kan udføre genkendelse, kontrol, behandling og netværk."
I november 2019 talte Anthony Fauci om anvendelsen af denne nye teknologi i sundhedsvæsenet, denne nanoteknologi kendt
som selvsamlende nanopartikler, "universelle influenzavacciner som en ny måde at udløse en immunrespons på".
Det var i november 2019.
Seks dage senere kom den allerførste rapport om en mystisk ny influenzastamme fra Wuhan i Kina.
Hvad er forbindelsen?
Et par år senere, i 2023, i en forelæsning af Akyildiz, kommer emnet mere i fokus.
Det påpeger han: "Biomaskinerne i nanostørrelse bag IoBNT er designet til at blive sprøjtet ind i kroppen.
Og det fungerer rigtig godt med disse COVID-vacciner. Det går i den retning.
Disse mRNA'er er intet andet end små maskiner på nanoskala. De programmeres og injiceres."
Vi har skrevet meget om alle disse indlysende anvendelser, men det mest spændende er, i hvor høj
grad man benægter det paradigmeskifte, der er på vej.
Forskning og udvikling har stået på i årtier.
Forskere analyserer næsten aldrig et fysisk system i dets oprindelige form.
I stedet bygger de en model, der tilnærmer sig den adfærd, de mener at kunne observere i systemet.
Og ved at analysere modellens opførsel håber de at kunne forudsige det faktiske systems opførsel.
Vi konstruerer modeller, fordi naturlige dynamiske systemer som regel er for komplekse til at
fungere som ramme for praktiske og præcise analyser.
Al den vildledende snak i videnskabelige kredse om menneskekroppen som en maskine, hjernen som en computer, DNA som
software og vacciner som opdateringer til softwaren afspejler den fejlbehæftede konceptuelle modellering af mennesket
som et forsvarligt sted for eksperimenter og oprustning.
Den reduktive og mekanistiske tankegang, som er fremherskende hos de transhumanistiske
teknokrater, har nu vist sig at være fundamentalt forkert.
I betragtning af den massive globale mørklægning af skader og dødsfald som følge af den eksperimentelle brug af stoffer i de
sidste fem år, spekulerer jeg på, om det komplekse og dynamiske system, vi kender som
menneskekroppe, hjerner og blodbaner, nu er ved at bryde sammen.
Er alle transhumanistiske modeller for en virkelig posthuman fremtid allerede kollapset?
Jeg kan ikke forestille mig, hvordan sandheden om denne teknokratiske krig mod
menneskeheden kan forblive skjult meget længere.
Som man siger: Sandheden finder en vej.
Wow, sikke en introduktion. Tak, doktor Broudy, doktor professor Broudy. Det var fantastisk.
Nu har vi et grundlag for dagen. Vi kommer til at høre mere i den retning.
Men lige nu bevæger vi os i retning af at ånde lettet op.
Vi bliver nødt til at se dette foredrag mange flere gange, før vi virkelig forstår dybden af det, han har berørt her.
Endnu en gang tak for alt.