A jogi szabályozással és az AZK szabályokkal kapcsolatos általános információk az előadás végén találhatók.
Most pedig következzenek első külföldi felszólalóink.
Szeretnék egy rövid történetet elmesélni.
2008-ban különböző svájci médiumok "Összeesküvés-elméletek a biometrikus útlevelek ellen" címmel jelentek meg. Ez mi voltunk.
Erről a Tagesanzeiger számolt be.
A St. Galler Tagblatt írta: "Az ilyen csoportok gyakran világtalan módon viselkednek és
üldöztetéstől való félelemtől szenvednek".
Az SRF -Rundschau hozzátette: "Sasek úgy véli, hogy az útlevélbe épített chip csak az első lépés.
Előbb-utóbb akár a bőr alá is beültetnék a chipet".
Most, 17 évvel később, kedveseim, Dr. Daniel Brody professzor a japán Okinawai Egyetemről beavat minket azokba a tervekbe,
gyakorlatokba és folyamatokba, amelyek még az egész emberi lény átalakulását is irányítják a természetes,
szuverén lényből egy szintetikus és irányított életformává.
Nem csak egy chip a kéz alatt. Beavat bennünket azokba a mechanizmusokba, módszerekbe és módokba is, amelyekkel az
embert, az egész embert lényegében meg kell változtatni.
Azt sem fogja elhallgatni, hogy milyen emberek, milyen vállalatokkal dolgoznak együtt, hogy
megvalósítsák ezeket a horrorisztikus elképzeléseket, horrorisztikus terveket és folyamatokat.
Köszönöm, Broudy professzor úr, hogy értékes tudását ma a 21. AZK-n megosztotta az emberiséggel.
De előbb egy rövid életrajz.
Prof. Daniel Brody 1964-ben született az Egyesült Államokban, alkalmazott pszicholingvisztikából
doktorált, és képelemzőként szerzett tapasztalatot.
Előadásokat tart a retorika kommunikációelméletétől a nyelvi kompozícióig és a retorikai nyelvtanig.
Brody professzor a japán Okinawa Keresztény Egyetem Interkulturális Kommunikációs Doktori Iskolájának dékánja volt.
Jelenleg az alkalmazott nyelvészet professzora.
Kutatásainak középpontjában a hangok, szimbólumok, jelek, képek és színek állnak, valamint az, hogy a hatalmi
központok hogyan használják ezeket a tudás formálására és az emberek érzékelésének és érzelmeinek befolyásolására.
Társszerkesztője a "Propaganda in Focus" című könyvnek, társszerkesztője a "The Propaganda Model of Today, Filtering
Perception and Consciousness" című könyvnek és társszerzője az "Okinawa under Occupation", McDonaldisation
and Resistance to Neoliberal Propaganda" című könyvnek.
Tudományos munkáinak egy része megtalálható a ResearchGate-en, a tudomány minden
területéről érkező kutatók globális adatbázisában.
Daniel Brody professzor a szeptember 11. által kiváltott propagandával és a terrorizmus elleni
globális háborúval foglalkozó munkacsoport munkatársa.
Prof. Dr. Broudy ma a transzhumanizmusról és a poszthumanizmusról beszél.
Ki törekszik erre, és hol tartunk ma a fejlődésben?
Hű, nagyon köszönöm a meghívást és a szívélyes fogadtatást!
És üdvözlet Japánból.
Hogyan mondják: "Jó reggelt"!
Azt mondjuk: Ohayo gozaimasu! Yoroshiku onegai shimasu! és "yoroshiku onegai
shimasu", ami azt jelenti: "Kérlek, légy kedves".
Nem tudom, hogy van-e ennek megfelelője németül, de igen, köszönöm szépen a meghívást.
Ma a transzhumanizmusról és a poszthumanizmusról készülök beszélni.
Így néha kicsit technikai jellegűvé válik, de igyekeztem a széles közönség számára is vonzóvá tenni.
Ha szabad ezzel a főcímmel kezdenem. Ez egy elég érdekes főcím:
"Hamarosan jön a mesterséges méh!"
Ez része annak a biotechnológiai narratívának, amely mostanában világszerte hallható. És persze az alcím:
"Készen állunk a hatásukra?"
Nos, nekem úgy tűnik, mintha háború lenne.
Még több sokk mindenki számára - ez jellemző egyfajta retorikai villámháborúra a pszichénk ellen.
Nekem úgy tűnik, hogy ennek az embergyűlölő főcímnek a merészsége még nagyobb kérdéseket vet fel.
Az ilyen embertelen projektek a transzhumanizmus nagyobb mozgalmának részei?
Vagy mondhatnánk akár azt is, hogy poszthumanizmus?
Ahhoz, hogy válaszokat találjunk, más kapcsolódó elbeszélésekhez kell fordulnunk.
Mióta például a koronavírustörténet nyilvánosságra került, néha elgondolkodom azon, hogy milyen
mély felismeréseket szereztünk valójában a világról.
Talán a hazugság és a csalás most olyan bőséges, mint az oxigén, még akkor is, ha orvosi maszkon keresztül szűrik.
Az intellektuális önvédelem részeként, amelyet a hallgatóság felé szeretnék közvetíteni, ezt az
előadást egy jézusi bölcsességgel szeretném keretezni:
"Mert a ti szavaitok által megigazultok, és a ti szavaitok által kárhoztattok."
Nyelvészként úgy gondolom, hogy a szavak fontosak.
Ezek nem csak hangok, amelyek a szánkból jönnek ki, hanem a szívünk és elménk állapotának legfontosabb jelei.
Azt hiszem, ez világossá válik, ha közelebbről megnézzük, milyen hangokat hallunk azoktól,
akik a transzhumanista napirendet terjesztik.
Az elmúlt öt évben sok embert megkérdeztem arról, hogy mit értenek transzhumanizmus alatt. És a legtöbb
ember nem tudja - még a nagyon művelt emberek sem.
Egyesek összekeverik a transzneműséggel, és azonnal a preferált névmásokról kezdenek beszélni.
És ha elképzeljük a transzhumanizmust, akkor azt mondhatjuk, hogy egyfelől határozottan kapcsolódik a transzneműséghez.
Emlékszem egy körülbelül egy évvel ezelőtti interjúra, amikor a politikai intézményrendszer híres kapuőre, Neil
deGrasse Tyson megjelent a "TRIGGERnometria" podcastban.
Heves vita alakult ki a házigazdákkal.
Inkább azt mondanám, hogy megfélemlítette őt, és nem igazán vitatkozott vele.
Tyson pedig a hagyományokra való hivatkozásként ismert logikai tévedést alkalmazta, hogy támogassa és
ösztönözze a nemi diszfórikus férfiak női sportokban való részvételének gyakorlatát és normalizálását.
Azzal érvelt, hogy átmeneti szakaszban vagyunk. Ki kell derítenünk.
Nos, nekem úgy tűnik, hogy ez a mondat fontos felismerést tartalmaz Tysonról és kollégáiról.
A logika kiforgatásait olyan természetességgel verbalizálják, hogy úgy hangzik, mintha jól fizetett ideológusok lennének.
Az emberiség történetében mindig is két nem volt.
Napjainkban minden oldalról aktívan születnek új fogalmi kategóriák a férfi-nő kettősségen kívül.
A férfi és a női emberi lény, valamint az autista savant most egy kontinuumon helyezkedik el .
Az alapvető különbségektől függetlenül ezeket a biológiai kategóriákat a sejtek szintjéig harmonizálni kell.
És talán azért nem vesszük észre a poszthumanizmus felé való elmozdulást, mert ez egy nagyobb, a valóságot kiforgató kampány,
amelynek célja, hogy eltávolítsuk azokat a kulcsszavakat, amelyek olyan fontos biológiai folyamatokat
írnak le, amelyek csak a nőkre és a férfiakra jellemzőek.
Erről már részletesen írtunk honlapunkon a transzhumanizmusról szóló négyrészes sorozatunkban: "Propaganda a középpontban".
Ha el akarod olvasni, látogass el a következő oldalra: propagandainfocus.com.
Úgy vélem, hogy az Oxford English Dictionary eredeti meghatározása a "gender" szónak arra a leíró nyelvészetben tett
erőfeszítésre utal, hogy kategóriákat hozzanak létre a két nemet, a hímnemet és a
nőnemet képviselő különböző névmások felosztására.
Csak egy gyors megjegyzés:
Úgy tűnik, hogy ahol az angol a közös nyelv, ott ma már teljesen elfogadottá vált, hogy megpróbáljuk eltörölni az ilyen alapvető
fogalmi kategóriákat, különösen, ha ezek olyanokat tartalmaznak, mint a nők és férfiak
prototipikus jellemzői, és hogy mit szoktak csinálni.
Természetesen néhány nyelvben, például a franciában és a spanyolban is vannak nemspecifikus főnevek.
Ha jól emlékszem, a kés hímnemű főnév.
A kés hímnemű főnév, a villa pedig nőnemű főnév.
Igen, azt hiszem, jól emlékszem.
Talán John Money volt az, aki az 1960-as években először próbálta meg a nemek fogalmát elválasztani a
nyelvészettől, és összekapcsolni a nemi szerep és a nemi identitás kialakulóban lévő fogalmaival.
Nem tűnik különösebben nehéznek a társadalom átszervezése, hogy elfogadja ezeket az új koncepciókat.
Természetesen eltartott néhány évtizedig, de ma már készen állunk.
Talán az 1960-as években, talán ez volt az a történelmi pont, amikor a nyelv, a személyiség és a
személyes identitás, a szexualitás és a társadalmi szerepek egyre nagyobb zavara kezdődött.
Úgy tűnik, van értelme. Ha el akarjuk pusztítani az emberi kultúrát, az én, a család, az emberi reprodukció, az emberi
közösség, a társadalom, a nemzet egészséges fogalmait, akkor a nyelv elpusztításával kell kezdeni, és a közös
jelentéseket el kell választani az empirikus valóságtól.
A nyelv és a logikus gondolkodás megzavarásához hatalmas és tartós propagandakampányokra van szükség.
Ebből következik, hogy részt veszünk önmagunk elpusztításában.
A nyelv leértékelésével minden a feje tetejére állítható.
Nekem úgy tűnik, ezért hiszik egyesek, hogy a férfiak is menstruálhatnak és gyermeket szülhetnek.
A Teremtés könyvében van egy mély, mégis egyszerű felismerés, amelyet gyakran figyelmen kívül hagynak vagy nevetségessé
tesznek, és amely az embert Isten képmásaként határozza meg.
Kimondja, hogy mind a férfi, mind a nő Isten képmására teremtetett a földön.
E kategóriák eltörlése elhomályosítja annak megértését, hogy Isten hogyan működik rajtunk, embereken mint képeken keresztül.
Talán emlékeznek arra az esetre a közelmúltból, amikor egy bizonyos Joe Biden jelöltje az Egyesült Államok
Legfelsőbb Bíróságára nem tudta vagy nem akarta meghatározni egy meghallgatáson, hogy mi a nő.
És mivel a nő alapvető fogalmi kategóriáját aláásták, a férfiak könnyebben elfoglalhatták
a nők számára fenntartott nyilvános tereket.
Ez az alapvetően kiforgatott fogalmak anyagi megnyilvánulása.
Úgy tűnik számomra, hogy mindannyian tanúi voltunk John Money érvelésének hibás logikájának a meghallgatások során.
Herbert Schiller kommunikációelméletíró részletesen leírta ezt a folyamatot, és definíciós ellenőrzésnek nevezte el.
Az emberek, a kiszámíthatatlan lények, akik vagyunk, irányításának hasznos módja a
kulcsszavak és fogalmak meghatározásának ellenőrzése.
Ha a társadalmi, politikai, gazdasági és egyházi rend csúcsán állók képesek a definíciókat ellenőrizni és a nyelvi kódok, a
kényszerítés és az új nyelvi normák révén jelentéstartalmakat erőltetni, akkor könnyű nagyobb ellenőrzést
gyakorolni a gondolkodás, a beszéd és a viselkedés felett.
Ezzel valószínűleg egyet fog érteni.
Gondoljunk csak Orwell gondolataira a Newspeakről:
"A háború béke, a szabadság rabszolgaság, a tudatlanság igazság".
A "háború béke" témájára kicsit később még visszatérek.
A kérdés tehát az, hogyan tudjuk ezt elérni - tette fel magának a kérdést Schiller.
Hogyan sikerül a rend, a piramis csúcsán álló embereknek ilyen irányítást gyakorolniuk?
Ez az általa információs infrastruktúrának nevezett infrastruktúrához való rutinszerű
és könnyű hozzáférésen keresztül valósul meg.
Mivel az információ az ő tulajdonukban van, a könnyű hozzáférés révén könnyen befolyásolhatják egy-egy
kulcskifejezés, címke vagy meghatározás jelentését, mi pedig, a fogyasztó közönség, mindent magunkévá teszünk.
Ami engem meglep, az az a leírás, amelyet Pál apostol adott erre a hihetetlenül befolyásos erőre, amely a
világban munkálkodik: "a levegő hatalmának fejedelme" .
Milyen furcsa név egy hatalmi központnak!
Ezt már évezredekkel ezelőtt megértették, mielőtt a légteret szabályozták, kereskedelmi forgalomba hozták
és a tömegkommunikáció legfontosabb eszközévé tették.
Természetesen nem mindenki fér hozzá az éterhez.
De ha valaki rendelkezik vele, és olyasmit mond, ami ellentmond a hivatalos politikai valóságnak, akkor
cenzúrázzák, vagy ami még rosszabb, kivonják a forgalomból.
A több millió kilométernyi optikai kábel, a parabolaantennák és műholdak, a nagyvállalati márkák és műsorszóró csatornák,
valamint a történetek formálásának, a viták korlátozásának és a köztudatban való rögzítésének eszközei. Mit
gondoljunk, hogyan gondoljunk, és mit mondjunk vagy ne mondjunk.
Ez a hatalom, a tudat legalapvetőbb szintjének alakítására való képesség valójában csak kevesek kezében van.
Nekem úgy tűnik, hogy innen ered a transzhumanizmussal kapcsolatos tudatlanság.
Társadalmi lényekként természetesen vonzódunk a hatalom és a tekintély rendszereihez, így a tömegkommunikáció korában
természetesen a média és a médiaszemélyiségek felé fordulunk, akiknek az a feladatuk, hogy megtöltsék a fejünket
azokkal a történetekkel, amelyekre felnőttként vágyunk.
Érdekes módon kiderült, hogy az első kommunikációs hálózatok az anyaméhben jöttek létre, amikor
fejlődtünk és elkezdtük érzékelni anyánk hangját.
A fejlődéslélektani kutatások azt mutatják, hogy az agyban a hallásért felelős nyelvi
régiók a terhesség hetedik hónapjától fejlődnek ki.
Amikor a szociális háló az anya-gyermek kapcsolaton túl a családra, majd a közösségre és a társadalomra
is kiterjed, pszichológiai felszabadulást találunk abban, hogy felemeljük a saját hangunkat.
Amikor elszakadunk az anyáinktól, és más mesélőkhöz vonzódunk, akik megerősíthetik vagy
megkérdőjelezhetik értékeinket vagy előítéleteinket.
Csak egy pillanatra próbálom elképzelni, hogy a transzhumanista terv megvalósul, és az emberi anyákat kivonják a
reproduktív ciklusból, hogy szintetikus babákat keltetnek és tenyésztenek szintetikus méhekben.
Ez nem vicc, teljesen abszurdnak hangzik, de előre látható.
Tényleg azt tervezik, hogy elveszik az emberektől a szaporodási vágyat és képességet.
Ez lehet az oka annak is, hogy a konstruált nemek kérdését egyre inkább instrumentalizálják.
Kemény, a valóságot kiforgató kampányokra van szükség ahhoz, hogy a nőket, az emberi anyáktól született valódi
nőket bevonják a transzhumanista tervbe, amely megveti saját természetes reproduktív erejüket.
Mit gondolsz, milyen nyelvi kódoknak lesznek kitéve az állam által kifejlesztett csecsemők az
ember alkotta, államilag szentesített anyaméhben?
Most figyeljük meg, hogy az elmúlt 10 évben a nőkre milyen nyomást gyakoroltak és kondicionálták őket, hogy új szavakat
fogadjanak el a hagyományosan nőkkel kapcsolatos gyakorlatokra.
Nem hiszem, hogy általában mentálisan felkészültünk volna ezekre a teljesen őrült elképzelésekre, amelyeket a
hatalmi központok a transzhumanista és poszthumanista menetrendek tekintetében erőltetnek.
Sok kulturális kondicionálás kell ahhoz, hogy beültessük azt a megingathatatlan tévhitet, hogy az emberi, biológiai, neurológiai
és intellektuális folyamatok alapvetően hibásak, és sürgős szükségük van a kormány beavatkozására és a rutinszerű
technológiai fejlesztéseken keresztül történő újratervezésre.
Azok, akik ezeket a terveket szorgalmazzák, egy olyan világot akarnak, amelyet állandóan injekciókkal és lökettérfogatnövelő
szerekkel ellátott emberek népesítenek be, akiknek az agyát kísérleti fejlesztéseknek
vetették alá, és teljesen formálhatóvá tették.
Az a fajta fegyverkezés, amiről beszélek, valójában csak egy kód arra a ki nem mondott vágyra, hogy örökké éljünk.
Ahogy a Proteus monográfiában le van írva, amiről egy korábbi Kla.tv interjúban beszéltem, ennek a rendszernek az engedelmeseit
technikailag felfejlesztették, mégis ellenőrzés alatt tartják.
Ez bizonyos mértékig javulni fog, de ellenőrzött.
És itt jön a képbe az ügyes marketing és a sugárzott kép ereje.
Talán ezek a fő okai annak, hogy a transzhumanizmus és a poszthumán jövőbe való átmenet miért nem
igazán elismert a közvélemény kollektív tudatában.
Most egy kis háttérismeret.
Amikor képelemző voltam a hadseregben, gyakran nagyon aggódtunk a képek minősége miatt, és amiatt, hogy
hogyan lehet a legjobban értelmezni a tartalmukat.
Az ellenség taktikája egyre világosabbá vált számunkra.
És néha az ellenség olyan hatékonyan használta az álcáját, hogy elég nehézzé vált számunkra a
látottak elemzése és az értelmes következtetések levonása.
Más szóval, a megtévesztés, az álcázás és az álcázás az ellenség által a megtévesztésre és a
megtévesztésre használt módszerek elemi elemei.
És szerencsénkre az elemzés sosem légüres térben történik.
A kép, a képek megértésére is összpontosíthatunk a rendelkezésünkre álló kártyák fényében, hogy felismerjük,
hogyan képes az ellenség különböző megtévesztéseket kitalálni.
És ez a fókusz csak az egyik aspektusa annak az összetett képnek, amelyet háború idején értelmeznénk.
Régen nagyon jó térképeink voltak, szó szerint jó térképészeti ábrázolásai a Földnek.
De ma már sok igazán jó lapunk is van, bár kormányzati fehér könyvek, közzétett irányelvek, nyilvános előadások, tudományos
cikkek és egyéb hírek formájában, amelyek sok mindent elárulnak a poszthumán világ felé történő transzhumanista elmozdulásról.
Bárki, aki meg akarja érteni, hogy kik mozgatják a transzhumanizmust, könnyen megvizsgálhatja az itt
említett térképeket, hogy elvégezze saját átfogó elemzését.
Mint azt bizonyára mindenki tudja, sok rettenthetetlen tudós és orvos úgy jellemzi a jelenlegi korszakot, mint a
globális hadviselés korát, amelyben a leghalálosabb fegyverek gyakorlatilag felismerhetetlenné váltak.
Ezért kell mindent megtennünk, hogy felfedjük és leleplezzük a fegyvereket.
A kérdés az: miért maradnak e paradigmaváltás fegyverei nagyrészt rejtve?
Ennek egyik oka számomra az, hogy a vállalati média igyekszik eltitkolni ezeket és az általuk okozott károkat.
Ma "stock médiának" nevezzük őket, mert összeomlásuk küszöbön áll, és örökségük az emberi jólét szándékos semmibevétele.
A másik probléma az, hogy túl sok az információ.
Mivel folyamatosan ki vagyunk téve az érzékszervi túlterhelésnek, a dolgok megfelelő perspektívákba és mentális kategóriákba
való fókuszálás és kategorizálás energiaköltsége túl magas.
A médiában elénk táruló képek például csak egy kis részét mutatják a valóban összetett oktatási képnek.
Ha meg akarunk érteni egy olyan összetett problémát, mint a transzhumanizmus, akkor több
forrásból és különböző tudásterületről kell merítenünk.
Valószínűleg egyet fog érteni.
Gondoljunk például azokra a vizuális üzenetekre, amelyeket 2015-ben mutattak be a nyilvánosságnak, amikor Klaus
Schwab Charlie Rose talkshow-jában beszélt a kialakulóban lévő negyedik ipari forradalom legfontosabb jellemzőiről.
Úgy gondolom, hogy az úgynevezett forradalomra használt kifejezés megint csak a transzhumanizmus ügyes kódja.
Ez azonban egyfajta hiperracionális kifinomultságba burkolózik, amelynek meghatározását olyan fogalmak vezérlik,
amelyeket általában a technológiai fejlődésen keresztül történő természetes emberi haladáshoz társítunk.
Ez nagyon pozitívan hangzik.
Akkor miért ez a fajta kódolt nyelvezet?
Gondoljunk vissza 200 évre, amikor a gőzgép az emberi innováció természetes következménye volt,
amely alapvetően megváltoztatta a munkavégzés módját.
Akkor mentálisan rá kell hangolódnunk arra, hogy elfogadjuk az összes új eszközt és technikát, amelyek most lépnek be a
piacokra és jutnak be a testünkbe, agyunkba és véráramunkba.
Gondoljunk a Charlie Rose műsorában látható vizuális ábrázolásokra is.
A sötét háttér egyszerűséget, titokzatosságot és bizonyos kifinomultságot sugall.
Két úriember látszólag értelmes beszélgetést folytat a társadalom és a gazdaság világrengető paradigmaváltásáról.
Charlie Rose feltesz Schwabnak egy kérdést, hogy beszéljen erről a forradalomról, arról, hogy mi az egyedi benne.
Schwab pedig azzal kezdi, hogy összehasonlítja az 1800 körüli ipari forradalommal.
Schwab szerint az új forradalom nem azt változtatja meg, amit csinálsz, hanem téged.
"Gondolj a genetikai manipulációra: te vagy az, aki változik."
Ezt a mantrát az évek során ő és mások különböző retorikai megfogalmazásokban ismételgették.
A Schwabbal készült interjúban a két férfi közötti teljesen természetes beszélgetés látványa annyira megnyugtatja elménket,
hogy alig jut a tudatunkba, hogy egy titokzatos erő, az úgynevezett forradalom olyan technológiákat vezet be a
testünkbe, amelyek sejtszinten megváltoztatnak minket.
Ne feledd! Azt mondja, hogy a forradalom meg fog változtatni benneteket.
Az Ön saját cselekvőképességét, szuverenitását, mint elidegeníthetetlen, Isten adta jogokkal felruházott
emberi lényt Schwab nyilatkozata gyakorlatilag kioltja.
Ráadásul a látszólag normálisnak tűnő beszélgetés vizuális aspektusai összezavarják az auditív üzeneteket.
A technológiákat arra használják, hogy megváltoztassanak valamit, ami olyan alapvetően egyedi, mint a genetikai felépítésünk.
Schwab nyelvtani megfogalmazása tökéletes példája annak, hogyan lehet a nyelvet arra használni, hogy a messzemenő
politikai és technológiai kényszerek teljesen természetesnek tűnjenek, mint a természeti erők, például a szél.
Azzal, hogy a "negyedik ipari forradalmat" teszi meg a nyelvtani alanyként, amely "megváltoztatja" Önt, teljesen figyelmen kívül
hagyja, hogy kik mozgatják a változásokat, mely intézmények hajtják végre azokat, kinek az érdekeit
szolgálják, és milyen döntéseket hoznak bizonyos szereplők.
Rájössz, hogy mélyen benne vagyunk a mondatnyelvtan elemzésében ahhoz, hogy megértsük, hogy a forradalmat irányító emberek a
vérsejtjeinket, az érrendszerünket és az idegpályáinkat a technológiai fejlődés nyitott és
könnyen hozzáférhető helyszíneinek tekintik.
Schwabs leírásában ez az úgynevezett forradalom autonóm erőként jelenik meg, amely ránk, a passzív emberekre hat.
A valóságban azonban más a helyzet.
Szerintem ez egy összehangolt technológiai megvalósítási program, amelyet azonosítható vállalatok,
kormányok és nemzetközi szervezetek hajtanak végre. A
számomra őszintébb jellemzésnek tűnik.
Olyan technológiákat finanszírozunk és valósítunk meg, amelyek gyökeresen megváltoztatják az emberi viselkedést, a megismerést,
a neurológiai funkciókat, a társadalmi kapcsolatokat, a magánélethez való jogot, sőt még a vásárlást és az eladást is.
Ez a részletesebb leírás azonnal kérdéseket vetne fel:
Mi a helyzet a tájékozott beleegyezéssel?
Ez egyáltalán demokratikusan kívánatos? És milyen anyagi és szellemi ellenállási lehetőségek vannak?
Douglas Lummis 1996-ban megjelent "Radikális demokrácia" című könyvében részletesen tárgyalja ezt a folyamatot.
Bevezeti az olvasót az antidemokratikus fejlődésbe, amelyet úgy jellemez, mint a nemzetbiztonság nevében romboló fejlődést.
Ma beszélhetnénk a terrorizmus elleni háborúról, a túlnépesedésről, a szén-dioxidról, vagy más
sikkes tartózkodásról, amelyet az elit csalárd módon védendő vagy harcolandó célpontként emel ki.
És ezen a fejlesztési ideológián belül Lummis szerint a metafora ereje abban rejlik, hogy azt a benyomást kelti, hogy az ezen
ideológia keretében megvalósított projektek természetesek és elkerülhetetlenek, és a fejlesztendő
céltárgy helyes és előre meghatározott jövőjét hozzák el.
Ez elég mélyreható, ha figyelembe vesszük, hogy milyen őrült rohanás folyik a pusztítás érdekében egy
fejlesztési menetrend, politika vagy terv, esetleg egy beruházási vagy hadgyakorlat nevében.
Egyszer a viszonylag erősek racionalizálták az emberiséget, mint felesleges, haszontalan falánkokat, akiket meg kell fosztani
mondjuk az élelmiszerhez, a szükséges, életfenntartó állati fehérjéhez való hozzáféréstől, akik káros
szén-dioxidot bocsátanak ki, nem is beszélve annak abszolút szükségességéről a földi élethez.
Vagy egy hatalmas és mosdatlan falkacsorda tagjaiként tekintenek rájuk, akiket leltározni, címkézni és ellenőrizni kell.
Azok, akiket Schwab nem nevez meg a negyedik ipari forradalomról szóló leírásában, gyakorlatilag elismerik saját tagságukat
és imádatukat a transzhumanizmus globális kultuszában.
A Schwab által alkalmazott szokásos retorikai taktika arra szolgál, hogy elrejtse a
szereplőt, aki inkább rejtve szeretne maradni.
A kritikai diskurzuselemzésben ezt a technikát nominalizációnak nevezik.
Ez egy retorikai lépés, amelynek hihetetlen ideológiai hatása van.
Egy alapvetően politikai projektet, nevezetesen az emberi társadalom technológián keresztül történő
átalakítását, megkerülhetetlen történelmi erőként jeleníti meg.
És még egyszer: Ez csak egy kód, amely kifejezi: "Az ellenállás hiábavaló".
Nem védekezhetsz egy olyan forradalom ellen, amely természetes módon történik.
Ez a Lummisról és az antidemokratikus tendenciáról szóló korábbi megjegyzésemre utal.
Schwab nyelvezete kizárja annak lehetőségét, hogy az emberek kollektíven úgy döntsenek, hogy egyáltalán nem
akarják, hogy ezek a technológiák megváltoztassák őket.
Maga a nyelvtani szerkezet egyfajta szelíd kényszerítésként szolgál.
A másik ok az, hogy ezeket a technológiákat a közjó szükségszerűen nélkülözhetetlen eszközeiként mutatják be.
Úgy tesznek, mintha olyan társadalmi problémákat oldanának meg, amelyeken a technokraták mindig is dolgoztak.
Ki áll e mögött a globális nyomás mögött?
Ha figyelmen kívül hagyjuk a legnyilvánvalóbbat, a globális hatalom legjelentősebb központját, a transznacionális központi
bankrendszert, akkor a világszerte együttműködő számos kormányzati ügynökség, nem kormányzati szervezet és vállalati óriáscég közül
a legjelentősebb szereplők a legtöbb ember számára ismertek.
Kutatásainkban rámutattunk, hogy a katonai-ipari komplexum, a DARPA és a NASA egyelőre a középpontban kell maradjon.
A NASA cyborgok iránti felhívását alapul véve - állítólagosan az űrkutatáshoz - ez egyértelműen logikus kiindulópontja a
kialakulóban lévő transzhumanista paradigma tanulmányozásának.
Megvizsgáltuk azokat a terveket és folyamatokat, amelyek célja az ember természetes, szuverén lényből egy
szintetikusabb és irányított életformává való átalakítása.
Egy ilyen vizsgálat szerintem viszonylag egyszerű, ha megvizsgáljuk, hogy a kommunikáció és az anyagi struktúrák
és építmények tervezése hogyan tükrözi a világ és a benne élő emberi testek átformálásában hatalmon lévők gondolkodását.
Most pedig figyeljünk arra, hogy a transzhumanizmus technikai aspektusait hogyan képzelik
el és népszerűsítik a nyilvánosság számára.
"Ebben a projektben a Bio-Nano-Dolgok Internetének, röviden IoBNT-nek (Internet of
Bio-Nano-Things) koncepcióit fogjuk kidolgozni és kutatni.
Az alkalmazási területek közé tartozik az egyénre szabott gyógyászat és az ipari alkalmazások a mikrotartományban.
Az IoBNT-t úgy tervezték, hogy lehetővé tegye a fertőzések nyomon követését és kiváltását az emberi testben lévő nanogyerek
és a külső átjárók közötti kommunikációs platformon keresztül.
Ily módon az IoBNT támogatni fogja az adat- és vezérlési információk átvitelét a
nanogyerek és a külső számítógépek között."
Ha alaposan átgondoljuk, hogy miért alakul úgy a társadalmi világ, ahogyan alakul, akkor
kezdhetjük megérteni, hogy ez egy kísérlet.
A társadalom és a gazdaság nagy mérnökei már nagyfokú ellenőrzést gyakoroltak rólunk, az alanyokról, azáltal, hogy
irányítják azt a mentális keretet, amelyben gondolkodunk, beszélünk és társadalmi és gazdasági interakciókat folytatunk.
Gondoljunk a nagy médiarendszerekre is, amelyek a "helyes" értékeket és attitűdöket, az
elismert eszméket és ideológiákat sulykolják belénk.
Egyértelműen kísérleti alanyok vagyunk egy kísérletben.
Néhányan közülünk homályosan tisztában vannak ezzel. Mások egyáltalán nincsenek tudatában.
Számos utalást találunk a technokraták bejelentéseiben.
Vegyük ezt a definíciót a NASA által nemrég kiadott "Transzhumanista kiáltványból":
"Olyan világnézet, amely olyan életminőségre törekszik, amely állandó haladást, önátalakítást, gyakorlati optimizmust, látnoki
megoldásokat és kritikus gondolkodást eredményez; a transzhumán.
A transzhumán egy biológiai-technológiai organizmus; az emberi faj átalakulása, amely a technológiával együtt fejlődik."
Ez a nézet optimista módon fogalmazza meg az átalakulást, anélkül, hogy utalna arra, hogy ki finanszírozza az
átalakulást, vagy ki fejleszti a biotechnológiai szervezeteket.
Elismeri saját ideológiai gyökereit. Megint több nominalizálás.
Az emberhez hasonlóan a világnézet is törekszik valamire; egy bizonyos életminőségre.
Minden felelősséget egy absztrakcióra hárít. Mint például a természetes kiválasztódás vagy más vak
véletlen mechanizmus, amely hihetetlen teremtő erővel bír.
Azok számára, akik másként mernek gondolkodni, mindig ott vannak a juhászkutyák, akik a nyájat
szervezetten, engedelmesen és a helyes irányba tartják.
Elon Musk arra figyelmeztetett, hogy össze kell olvadnunk a gépekkel, hogy ne váljunk a majmokhoz hasonlóvá.
Michell Zappa, a Rockefeller Alapítvány és a kínai oktatási minisztérium jövőstratégája pedig 2013-ban hasonlóan érvelt
amellett, hogy az emberiségnek nincs más választása, mint hogy rúgkapálva és sikítva vonszolja magát a génterápiával,
mesterséges szervekkel, szintetikus vérrel és erekkel, valamint bioelektronikus gyógyszerekkel teli jövő szakadékába.
Amikor tehát tanúi vagyunk a Schwab, Musk, Gates, Harari és a többi nagy technokrata és guru által leírt változásoknak,
azt hiszem, természetes a kérdés: hol tartunk most?
Az eddig tárgyalt úgynevezett fejlesztések mindegyike felveti a kérdést, hogy mit jelent egyáltalán embernek lenni.
Ha például a DNS az élet kódja, mit jelent az emberi élet számára, hogy a genetikai kód manipulálható?
Hogy a kormányok finanszírozzák az ilyen jellegű munkához szükséges technológiák kutatását és fejlesztését?
Ez a Moderna reklámjából származik, amikor bejelentették az mRNS technológia bevezetését...
Szóval, elég elképesztő. Tényleg egy poszt-emberi világ kezdetén állunk?
Ha igen, mit jelent egyáltalán a "poszthumán"? Elméletileg? Gyakorlati?
Évtizedek óta létezik egy filozófiai poszthumanizmus, amely az összes nagy kultúraelméletíró írásaiban
megtalálható, akik a humanizmust, ahogyan azt a felvilágosodás idején értelmezték, befejezettnek nyilvánítják.
Ma a poszthumanizmust a technológiai poszthumanizmus értelmében is értelmezik.
Ez egy olyan terület, amely érdekel, és amely tükröződik az emberek társadalmi, pszichológiai vagy fizikai
felépítésének és viselkedésének technológiai fejlesztésekkel történő megváltoztatására irányuló erőfeszítésekben:
A géntechnológia vagy a neuro-kibernetikai augmentáció.
Honnan tudjuk, hogy ez a helyzet?
Például 2015-ben a Pfizer bejelentette, hogy partnerséget kötött a Bar-Ilan Egyetemmel , hogy jobban
megértsék a gyógyszeradagolásra szolgáló DNS-nanorobotokat.
A sajtóközlemény kifejezetten azt állítja, hogy "ez a stratégiai lépés a nanorobotokat a
tudományos fantasztikumból alkalmazott megoldássá teszi".
A sejtszinten dolgozó robotokra való utalások tehát azt jelenthetik, hogy a régi
élettudományok összeomlanak vagy felváltják őket.
Ez azt jelentheti, hogy a szintetikus biológia összeolvad a természetes biológiával, és a kutatás és
fejlesztés, valamint az emberi lét új formái kerülnek előtérbe.
Ian Akyildiz , az IoBNT egyik úttörője és kollégái a "The Internet of Bio-Nano-Things" című 2015-ös
kiadványban írnak erről a paradigmaváltásról, amely a kommunikációs és hálózati technológiában zajlik.
Megállapítják: "A nanotechnológia szintjén lehetséges a biológiai sejtek irányításán, újrafelhasználásán,
módosításán és újratervezésén alapuló tárgyak létrehozása.
Ez az új, élő sejteken és organizmusokon alapuló hálózat számos újszerű alkalmazás alapját képezi a katonai, egészségügyi és
biztonsági szektorban, ahol a nano-dolgok könnyen elrejthetők, beültethetők és szétszórhatók a környezetben,
ahol együttműködve képesek felismerést, vezérlést, feldolgozást és hálózatba kapcsolást végezni.".
2019 novemberében Anthony Fauci beszélt ennek az új technológiának az egészségügyi alkalmazásokról, erről az
önszerveződő nanorészecskéknek nevezett nanotechnológiáról, "az univerzális influenza elleni vakcinákról,
mint az immunválasz kiváltásának újszerű módjáról".
Ez 2019 novemberében volt.
Hat nappal később a kínai Wuhanból érkezett az első jelentés egy rejtélyes új influenzatörzsről.
Mi a kapcsolat?
Néhány évvel később, 2023-ban, Akyildiz egyik előadásában a téma jobban fókuszba kerül.
Rámutat, hogy: "Az IoBNT mögött álló nanoméretű biogépeket úgy tervezték, hogy a szervezetbe lehessen befecskendezni.
És ez nagyon jól működik ezekkel a COVID vakcinákkal. Ebbe az irányba halad.
Ezek az mRNS-ek nem mások, mint kis nanoszintű gépek. Programozzák és befecskendezik őket."
Mindezekről a nyilvánvaló alkalmazásokról már sokat írtunk, de ami a legérdekesebb, az a
paradigmaváltás tagadásának mértéke, ami előttünk áll.
A kutatás és fejlesztés évtizedek óta folyik.
A kutatók szinte soha nem elemeznek egy fizikai rendszert eredeti formájában.
Ehelyett egy olyan modellt építenek, amely megközelíti azt a viselkedést, amelyet a rendszerben megfigyelni vélnek.
A modell viselkedésének elemzésével pedig remélik, hogy képesek lesznek megjósolni a tényleges rendszer viselkedését.
Tudja, azért alkotunk modelleket, mert a természetes dinamikus rendszerek általában túl bonyolultak
ahhoz, hogy gyakorlati és pontos elemzésre szolgáljanak.
A tudományos körökben az emberi testről mint gépről, az agyról mint számítógépről, a DNS-ről mint szoftverről és a vakcinákról
mint a szoftver frissítéseiről szóló félrevezető beszédek az embernek mint a kísérletezés és fegyverkezés védhető
helyszínének hibás koncepcionális modellezését tükrözik.
A transzhumanista technokraták elméjében uralkodó reduktív és mechanisztikus gondolkodásmód mára alapvetően hibásnak bizonyult.
Tekintettel a kábítószerek kísérleti használatából eredő károk és halálesetek tömeges globális eltussolására az elmúlt öt évben,
azon tűnődöm, hogy vajon az az összetett és dinamikus rendszer, amelyet emberi testként, agyként
és véráramként ismerünk, most összeomlóban van-e?
Vajon a valóban poszthumán jövő minden transzhumanista modellje már összeomlott?
Nem tudom elképzelni, hogy az igazság erről az emberiség elleni technokrata háborúról hogyan maradhat még sokáig rejtve.
Ahogy a mondás tartja: az igazság megtalálja a módját.
Hű, micsoda bevezető. Köszönöm, Doktor Broudy, Doktor Broudy professzor úr. Ez óriási volt.
Most már van egy alapunk a napra. Többet fogunk hallani ebben az irányban.
De egyelőre a fellélegzés irányába haladunk.
Még sokszor meg kell néznünk ezt az előadást, mielőtt igazán megértjük annak a mélységét, amit itt érintett.
Még egyszer köszönök mindent.