1. марта 2020. године у Немачкој је ступио на снагу такозвани Закон о заштити од малих богиња.
Као део обавезе да доставе доказ о заштити од малих богиња, родитељи имају могућност да присуствују
консултацијама са надлежним здравственим органом.
Ове консултације имају за циљ да убеде родитеље у неопходност такозване вакцинације против малих богиња.
Изјаве као што су "Вакцинација ће мање наштетити вашем детету него да добије овчије богиње", "Овчије богиње су у опадању од
увођења вакцинације", "Ваше дете неће добити овчије богиње јер су сви остали вакцинисани", "Вакцинација доприноси стадном
имунитету [(= колективни имунитет: заједница је (углавном) заштићена од заразне болести.)!" и "Све је научно!"
У својој актуелној и информативној презентацији др Герд Реутер оповргава многе тврдње такозваних саветника за вакцинацију против
малих богиња и објашњава зашто су болести у детињству важне.
"Осип, као и друге болести из детињства, доводи до тога да су многе болести касније у животу ређе.
То значи да у целини прележавање дечјих болести штити здравље.
Стога је сигурно да, на пример, заикање и ноћно мокрење могу нестати код деце након што преболе међу.
Сада постоје извештаји да се код 32 хроничне болести побољшавају или нестају након инфекције малих богиња.
Већ годинама је Дечја болница у Базелу намерно изазивала инфекције малих богиња код пацијената са нефротским синдромом,
болешћу бубрега, јер је било познато да након инфекције малих богиња нефротски синдром нестаје без икаквог
лечења, које се можда годинама раније безуспешно покушавало.
Мултипла склероза касније у животу такође је много ређа код људи који су у детињству имали болести као што је овчије богиње,
него код оних који их нису имали или су били вакцинисани.
И такође знамо из земаља у развоју да су деца тамо мање подложна паразитским инфестацијама и
маларији ако су у детињству имала овчије богиње.
Родитељи то скоро никада не чују!
Одвојте време да погледате целу презентацију др Герда Реутера и обавестите родитеље, надлежне
здравствене органе, лекаре или политичаре у вашем крају.
Хвала вам на уводу.
Да, лажу нас на много начина, као што сте рекли:
Лажу нас у историји, у историји медицине, али и изнова и изнова у погледу чињеница о савременој медицини.
Они који раније нису хтели да верују у то видели су, најновије са коронавирусом, да
званичним информацијама заправо не треба веровати.
И ово је већ дуго времена тачно за све што се говори о вакцинацијама.
И зато бих данас желео да говорим о вакцинацији против малих богиња и о самој болести малих богиња, која је претворена у
знак упозорења, као да су мале богиње ужасно озбиљна болест која често може довести до тешких компликација, па чак и до смрти.
И... – Само тренутак, морам да пређем на презентацију док то не нестане, да, у реду.
Дакле, од самог почетка, да – ...где је то, наравно, стање које у почетку има помало
драматичан аспект за све због симптома на кожи.
Очигледно је да је неко болестан када су високе температуре.
Али заправо све почиње са потпуно непоузданим информацијама које шире медији и, нажалост, такође званичне
институције, укључујући Светску здравствену организацију.
Само недавно СЗО је издала саопштење у којем наводи да је ситуација драматична, односно да се број
избијања морбила у земљама широм света повећао са 36 на 57, што представља пораст од 50 одсто.
И било би 10,3 милиона случајева малих богиња на планети, са 107.500 смртних случајева.
Довољно је да вас то остави помало збуњеним, јер РКИ наставља да циркулише (шире) број – на који ћемо се касније вратити – који
је такође нетачан: једна смрт на 1.000 случајева овчијих богиња.
Али ако урадите рачун, то би било једно смртно случај на сваких 100 случајева малих богиња. Како је то могуће?
И цела прича постаје још занимљивија када погледате најновије кључне информације СЗО.
Током последњих 25 година вакцинација је спасила животе 60 милиона људи.
Ако кажете, на пример, 100.000 смртних случајева годишње, током 25 година, то би било 2,5 милиона смртних случајева.
И како је вакцинација могла да спасе 60 милиона живота?
Дакле, сасвим очигледно, нешто није у реду.
И ако се потрудите да прочитате детаљну публикацију СЗО, видећете да се СЗО није ослањала на посматрачке податке,
већ у тој публикацији наводи да су ти подаци били недовољни.
И тако су лично прихватили податке и симулирали их помоћу рачунарског програма, наиме програма под називом Measles CFR.
И овај програм је очигледно унео не једну смрт на 1.000, већ једну смрт на 100. И још неколико других претпоставки.
У сваком случају, укупан број пријављених случајева малих богиња овде је потпуно нетачан.
И то се такође односи, ако то погледамо на мало мањој скали, на Европу.
Чим би можда требало још једном разјаснити да Европа за Светску здравствену организацију није Европа, већ Европа западних сила.
Ово обухвата Гренланд, Европа се протеже до Беринговог мореуза, све до Владивостока, а можете видети и мали
Израел, који заправо нема никакве везе са Европом, али је такође укључен у европску регију.
Дакле, ако читате наслове попут "Драматично повећање случајева малих богиња у Европи", може се десити да је било још неколико
случајева у Израелу или негде другде у некој малој земљи.
Али то би била "Европа", а не земље Европске уније.
Али шта се заправо дешава у Европској унији?
У 2023. години било је 2.361 случај малих богиња у 30 земаља ЕУ.
Инциденција од 5,2 на 1 милион становника.
Дакле, то заиста није уобичајена болест, већ, као што знамо у медицини, веома ретка болест.
Посебно када то погледате у поређењу са дефиницијом коју је Европска унија утврдила за
ретке болести у корист фармацеутске индустрије.
Уосталом, управо је фармацеутска индустрија пре неколико година захтевала да она у првом
реду буде одговорна за лекове за ретке болести.
Потребни су вам посебни услови, а затим сте морали да пронађете дефиницију – шта је ретка болест?
Ретка болест у Европској унији је она која погађа не више од 5 људи на 10.000 становника.
Хајде да погледамо овчије богиње.
Овчије богиње би и даље биле ретка болест у Европи да у Немачкој нисмо имали 50 до 500
случајева годишње, већ 41.500 случајева овчих богиња.
Чак и тада, то би и даље била ретка болест.
То значи да је у стварности маликсавца заправо изузетно ретка болест.
И ово су бројке које сада имамо, од 2001. до 2018. године.
Можете то јасно видети са леве стране: 2001. године било је 6.000 случајева, а 2008. године 500.
А сада, 2020. године, када је уведено обавезно вакцинисање, било је 50 случајева.
То значи да овде говоримо о заиста малом броју случајева.
И такође је занимљиво да је сада, у 2020. години, било 50 случајева обавезне вакцинације... – што је у ствари
исправнији термин, јер заправо не би требало говорити о обавези.
То је помало као испуњавање обавезе. То је принуда.
Али правно гледано, оно што се овде заправо исказује јесте принуда на вакцинацију.
Може се рећи да овај развој сам по себи током последњих 20 година показује где лежи објективна потреба за њим.
Најзапањујућа промена у последњих 20 година била је пад са 6.000 на 766 између 2001. и 2003. године. И шта се тамо догодило?
Ставка вакцинације се није променила. Није било принуде за вакцинацију.
Не, оно што се догодило јесте да је уведена обавеза пријављивања случајева малих богиња, што на први поглед делује апсурдно.
То значи да ако приморавам лекаре да пријављују случајеве малих богиња здравственим властима, број
случајева опада на десет процената. Како је то могуће?
Једино објашњење, по мом мишљењу, јесте да су ово вероватно стварни бројеви.
Али претходне бројке, наиме 6.000 и чак више у 1990-им, никада нису биле тачне.
Очигледно су измишљени, јер како другачије објаснити да у тренутку када лекари буду кажњавани ако не пријаве
болест здравственим властима, број случајева изненада опада?
То не може бити истина. Дакле, као што смо видели у другим случајевима, морамо претпоставити да су бројке
деценијама измишљане од стране Института Роберта Коха.
Откако је ступила на снагу обавеза извештавања, појавио се још један феномен који није одражен у овим бројкама,
наиме да просечна старост случајева малих богиња расте.
Данас половина свих случајева овчијег богиња јавља се код особа старијих од 20 година.
То значи да се нешто променило. И такође се мора претпоставити узрочна веза са вакцинацијама.
Вековима малишани нису болест која погађа одрасле.
То су били изузетно ретки случајеви. У ствари, то је био проблем у почетној фази.
Ако то више није случај, онда мора постојати неки фактор који утиче.
И једини фактор који тренутно има смисла јесте спровођење вакцинације.
У сваком случају, цела ситуација је таква да је болест изузетно ретка.
А ако израчунате да просечан лекар има укупно око 200.000 контаката са пацијентима у 30 година праксе, онда би обичан лекар
морао да ради 150 година да би видео један случај малих богиња.
Међутим, ово се тумачи као "посебан здравствени ризик".
То је грозна ствар, јер Закон о заштити од инфекција наводи да претња преноса јесте преносива болест која, због
клинички тешких облика напредовања и начина ширења, може представљати озбиљну опасност по општу јавност.
Питање је како се то може урадити за болест која је изузетно ретка и која, према званичним
подацима, изузетно ретко има тежак или фатални ток?
То заправо није могуће. Али је овај одељак Закона о заштити од инфекција искоришћен да оправда индиректно
принуђивање на вакцинацију против малих богиња у Немачкој.
Није свако погођен. Као што видим овде на мониторима, већина њих је, такорећи, рођена пре 1971.
године и стога имају корист од милости раног рођења.
Онда би се претпоставило да би неко био имун.
Међутим, свако ко је рођен након 31. децембра 1970. године мора да достави доказ да је имао овчије богиње
или да би иначе био вакцинисан против овчих богиња.
Ово се односи на децу из вртића и школе, запослене у објектима заједнице, оне рођене 1971.
године или раније и све здравствене раднике.
Јер се претпоставља, или се барем наговештава, да у тим заједничким објектима
постоји посебно висок ризик од малих богиња.
И мораш да провериш да ли се то уопште примењује.
Према информацијама Савезног савета из 2020. године, у Немачкој укупно 11 милиона људи мора да докаже да је
имуно на овчије богиње путем болести или вакцинације.
Чињеница да је доказивање имунитета на вирусну болест прилично нејасна ствар је друга прича, о којој ћемо говорити мало касније.
Али хајде да погледамо ово: између 2014. и 2018. године било је 430 избијања великих богиња са 3.178 случајева великих богиња,
од којих се само четвртина догодила у овим установама заједнице где је од запослених захтевано да доставе доказ о имунитету.
Осталих 75 одсто случајева догодило се на местима где вакцинација још увек није обавезна.
Ово такође показује да оно што овде спроводе такозвани стручни одбори Института Роберта Коха, СТИКО и
здравствене власти далеко је од рационалног приступа.
Укупна ситуација је вероватно добро позната.
Овчије богиње су некада биле много чешће. Ово су смртни случајеви од овчјих богиња овде.
Зато се позивам на број смртних случајева, а не на укупан број случајева, јер је, као што сам раније
објаснио, обавеза извештавања уведена тек 2001. године.
Раније није постојала обавеза извештавања. То значи да стварни број случајева пре тога заправо није познат.
Јер што се даље у прошлости враћате, било је релативно уобичајено да многи људи који су
имали овчије богиње нису ни посетили лекара.
Када сам као дете имао овчије богиње, такође сам био код куће.
То је била мајчина дијагноза, и она је рекла: "Сада ћеш само неколико дана лежати у кревету, а
онда ћеш устати кад будеш добро." И то је било све.
Наравно, то се не види у статистици. Зато има смртних случајева.
Али се испоставило да је још шездесетих година прошлог века било између 100 и 200 наводних смртних случајева од малих богиња.
Кажем наводно јер узрочност никако није извесна.
А када је вакцина против малих богиња први пут уведена 1974. године, а затим је 1976. кампања за елиминацију малих богиња
интензивирана, ти бројеви су већ драматично опали на испод 40.
То значи да је тренд стабилног пада случајева малих богиња и смртних случајева од малих богиња већ био на снази пре тога.
Не постоји никаква узрочна веза између ових вакцинација и тога.
Али постоји још нешто занимљиво у вези са статистиком.
Поново размислите о овој изјави RKI-ја: једна смрт на хиљаду случајева.
У 1960-им и 1970-им годинама, пре увођења вакцинације против малих богиња, било је 800.000 рођених.
То значи да би, од тих 800.000 рођених, ако би сви били вакцинисани или ако би стопа смртности од малих богиња износила
0,1%, знатно више деце умрло од малих богиња, јер су мале богиње биле релативно честа
болест у детињству коју је имало већина деце.
И онда не би било превише мало 50, 100 или 150 смртних случајева да је заиста једно од хиљаду
деце која су се разболела од малих богиња умрло.
Дакле, и овде поново видимо да се бројеви веома слободно манипулишу, наиме бројка од 1 на 1.000, која се не може
потврдити за индустријализоване земље на основу свих података прикупљених током последњих неколико деценија.
А Савезни уставни суд је у својој одлуци претпоставио однос 1 према 10.000.
Најмање у последњих неколико година од 2018. до 2024. године, број случајева малих богиња, укључујући смртне случајеве и
трајна оштећења, са малима богињама на левој страни и рубеолом на десној страни, представљају званичне податке РКИ.
Видите, за шест година није било смртних случајева, није било трајних оштећења.
Дакле, ово није болест која би на било који начин могла представљати опасност по општу јавност.
То значи да се примена одредбе о контроли инфекција, приказане раније, не може изводити из података у целини.
Ако погледамо даље уназад, од 7.092 случаја малих богиња, три смртна случаја су
заправо пријављена као изазвана малима богињама.
Али, наравно, питање је: да ли је заиста маликс био узрок?
Могао бих тврдити само да је оспa спонтано напредовала и да је неко умро без икаквог спољног утицаја лечења.
Могу рећи да је, да, очигледно, малиња била смртоносни агент за људе.
Али чим то третим и такође третим са ризицима, онда је, наравно, другачије.
Онда увек постоји могућност да је неко умро од основне болести, али и од лечења.
И инвазивне супстанце се затим такође користе, чак и у случају малих богиња, ако се стање детета настави погоршавати.
Само размислите како смо то имали у Сједињеним Државама, где су рекли да је неко умро од малих богиња пренесених од деце.
Да, такво дете се вештачки дише. Постало је очигледно да је болест изгледала сасвим другачије.
Али ако некога вентилирам, то значи да га седирам опиоидима, опуштам га, можда му дајем ремдесивир –
другим речима, неке нејасне антивирусне лекове са озбиљним нуспојавама – у сваком случају.
Али не морам ни да идем толико далеко.
Па, данас је уобичајена пракса, посебно у болницама, да се чак и блага температура одмах смањи.
А посебно када температура при ошпору порасте још више, користе се антипиретици.
И не са завојем за листове или можда добрим старим аспирином, већ данас, чак и за децу, примењују
се јачи лекови, на пример диклофенак или ибупрофен.
И овде, у Arzneimittel-Telegramm (Медицинском телеграму), можете прочитати у упутствима за употребу да ове две супстанце,
које се користе за снижавање грознице, могу изазвати главобољу, мучнину, повраћање, па чак и асептични менингитис.
Другим речима, менингитис се сматра фаталном компликацијом или узроком тешког тока малих богиња,
што доводи до менингитиса, а затим до енцефалитиса.
И ово је могуће само уз помоћ ових лекова, на пример.
И не знам ни за један случај у којем је, у случају смрти, покушано да се утврди да ли су ефекти терапије имали улогу.
То је аутоматски; објављује се да је неко умро од малих богиња.
И на крају ће се вероватно испоставити да нико никада није умро од малих богиња.
Постоји неколико студија које јасно показују да без смањења температуре тело може веома добро да се
носи са природним током болести, барем код деце.
И да је та висока грозница на крају болести апсолутно неопходна за постизање одлучујућег опоравка.
И такође бих желео да цитирам универзитетског професора Гранингера, кога неки од вас, ако сте Аустријанци, можда познају.
Професор Гранингер, који, узгред, и данас живи, бивши колега у АКХ у Бечу, који је тридесет година био
светски познати стручњак за инфекције, рекао је тада:
Људи данас више нису у стању да развију правилно високу температуру – то је забрињавајући закључак.
Способност стварања унутрашње топлоте је наш најстарији одбрамбени механизам у смислу еволуционог развоја.
И такође је пресудно за ток и преживљавање болести да заправо може доћи до грознице.
И тако је. Гранингер никако није био присталица алтернативне медицине, већ искусан конвенционални лекар који је ово
рекао, али који је, као припадник старије генерације, такође признавао да смањење грознице може озбиљно наштетити некоме.
А ако то потом комбинујете са лековима као што су диклофенак или ибупрофен, можете нанети
двоструку штету, што чак може довести до смрти.
И ако погледамо ризик између малих богиња и вакцинације против малих богиња на основу званичних података, видимо да се
ради о потпуно ирационалном концепту обавезне вакцинације.
Имамо од 50 до 100 случајева годишње у Немачкој.
Аустрију се увек може поделити на десет делова.
Пола ових случајева сада је код деце, односно 25 до 250 педијатријских случајева.
А онда бисмо могли имати једну смрт по 5 до 10.000 случајева.
То је оно што статистика заправо показује када се те смрти, које су вероватно узроковане
лечењем, и даље рачунају као смрти од малих богиња.
То значи да бисмо, у зависности од учесталости годишње, имали једну смрт детета на сваких 10 до 200 година.
Па, шта је са вакцинацијом против малих богиња? Чак и лобисти за вакцинацију признају да годишње мора да буде једна до
две смртне случајеве услед вакцинације против малих богиња.
То је око милион вакцинација које се дају у Немачкој.
А минимална бројка која се наводи за сваку вакцинацију је једна смрт на милион вакцинација.
Једна до две смртне случајеве, према званичним информацијама РКИ, и такође званичним информацијама РКИ: 100
озбиљних нежељених ефеката годишње, укључујући трајна оштећења.
То је очекивано. У поређењу са једном дечјом смрћу на сваких 10 до 200 година.
Дакле, када се важе предности и недостаци, ниједан одговоран медицински стручњак, као ни било који одговоран
политичар, никада не би могао у свом здравом разуму одлучити у корист вакцинације, а још мање обавезне вакцинације.
Јер постаје још горе: малиша вас оставља са доживотним имунитетом.
То значи да неко ко је имао овчије богиње никада неће поново оболети од овчих богиња.
То је слично великом богињу. Сви који су имали велики богињ неће га поново добити.
Али ствари изгледају другачије након вакцинације.
Не постоји јединствена вакцинација, ако се уопште верује у ефикасност вакцинација, а ниједна од њих
није заснована на доказима јер нису биле испитане у одговарајућим плацебо студијама.
Чак и лобисти за вакцинацију морају да признају да вакцинација изазива ниже нивое антитела него што их изазива прележана болест.
И, наравно, болести се онда могу поново појавити.
И сада схватамо да становништво које је годинама или деценијама вакцинисано има слабији имунитет од
становништва у којем већина људи има природни имунитет.
Апсолутно! Јер је имунитет, у најбољем случају, непотпун, ако се уопште и постигне.
Вакцинисане мајке имају ниже нивое антитела и стога својој деци преносе мање антитела као почетну заштиту.
Ово значи да, на основу ових чињеница, које је такође потврдио Институт Роберта Коха, јасно је да не могу смањити или
чак истребити овчије богиње или друге болести вакцинацијом.
Напротив, ако имам висок ниво вакцинације или чак обавезну вакцинацију, ја понављано изазивам нове случајеве који се
не могу јавити у популацији која је заправо често погођена овом болешћу, јер би иначе развила природни имунитет.
И то се може открити помоћу ових нивоа антитела.
И ови нивои антитела су, наравно, како кажу, помало превара, о чему такође треба да будете свесни.
Јер, као што сам рекао на почетку, ако неко не жели да се вакцинише према овом захтеву за вакцинацију у Немачкој,
он, наравно, може да уради тест антитела како би показао да има довољно антитела и да није потребно да се вакцинише.
Али шта ови антитела указују? Знамо да чак и особа која је заиста имала овчије богиње има тако низак ниво IgG антитела да
би, према резултату ЕЛИЗА теста, заправо морала да буде вакцинисана, иако је доказано да је имала овчије богиње.
То значи да већ можемо да видимо да цела ствар заправо нема много смисла.
И то је сасвим јасно, јер се, према званичној верзији, овде ради о "вирусној болести".
Вирусне болести се углавном сузбијају ћелијским имунитетом, а не антителима.
А када мерим антитела, што је и са коронавирусом било потпуна бесмислица, онда немам никакве информације о имунитету.
Али је већ случај да се, уз овај индиректни притисак на вакцинацију у Немачкој, од тих особа захтева
доказ имунитета, иако то до сада није било тражено.
Али управо то нам овај закон о пандемији прети у будућности, за све врсте болести.
Ми смо криви, и у случају сумње морамо доказати да смо имуни.
А пошто нам као грађанима не верују, кажу: да, верујемо само резултатима тестова које сами спроведемо.
Међутим, не постоји тест који може доказати имунитет на било коју болест. Важно је увек бити свестан тога.
Али знамо још више од тога: не само да је заштита од поновног обољевања од малих богиња 100 одсто ефикасна када сте већ
имали мале богиње, већ мале богиње, као и друге болести из детињства, чине да су многе болести касније у животу ређе.
То значи да у целини прележавање дечјих болести штити здравље.
Стога је сигурно да, на пример, заикање и ноћно мокрење могу нестати код деце након што преболесe овчије богиње.
Сада постоје извештаји да се код 32 хронична обољења побољшавају или нестају након инфекције малих богиња.
Већ годинама је Детска болница у Базелу намерно изазивала инфекције малих богиња код пацијената са нефротским синдромом,
болешћу бубрега, јер је било познато да након инфекције малих богиња нефротски синдром нестаје без икаквог
лечења, које је можда годинама раније безуспешно покушавано.
Мултипла склероза касније у животу такође је много ређа код људи који су у детињству имали болести као што је овчије богиње,
него код оних који их нису имали или су били вакцинисани.
И такође знамо из земаља Трећег света да су деца тамо мање подложна паразитским инфестацијама и
маларији ако су у детињству имала овчије богиње.
Дакле, то је веома важна тачка.
Јер ако сада некога приморате да прележи природну болест, овчије богиње, за коју је доказано да касније у животу
пружа многе здравствене користи, онда је то такође нарушавање његове слободе избора у животу.
То каже: да, вероватно ћемо вам вакцинацијом спречити да добијете маликс, али то није извесно.
Сада знамо да најмање 30 одсто случајева малих богиња је међу вакцинисаним особама, и бројеви расту.
И такође морамо рећи да ове здравствене користи не пружа природна инфекција малих богиња
након наше вакцинације против малих богиња.
А онда неко мора да претегне предности и мане, и верујем да ће се готово нико тада не одлучити за вакцинацију, али у том
случају то више није ствар избора, већ принуде да то учине, иако постоје објективни недостаци за ту особу.
И као што сам раније поменуо, сада када смо видели пад дечјих болести као што је овчије богиње, бележимо пораст, који Институт
Роберта Коха или СЗО одмах узимају као позив на акцију, говорећи: да, сада имамо нове избијања, па морамо одмах да вакцинишемо.
То је, наравно, потпуно погрешна реакција. Уместо тога, ови избијања које сада поново видимо
заправо су неизбежна, према ономе што сам раније рекао.
С обзиром на то да становништво све ређе природно оболева од малих богиња и да је све више вакцинисано, имунитет на мале богиње
мора да опада. И због тога мале богиње поново постају све чешће.
И онда то не може бити разлог за сматрање да је маликса болест против које је вакцинација неопходна.
Дакле, имамо нову заразну болест, што се такође односи и на друге болести.
Затим спроводимо ову вакцинацију користећи ослабљени патоген.
Увек пружа непуну заштиту.
Али ако је то ослабљени патоген, он је и даље патоген према конвенционалној медицини и свакако може изазвати болест.
И чињеница је да нигде у свету нико није изолиран 10 или 14 дана након вакцинације.
Након вакцинације, он се одмах враћа у људску популацију, и стога је јасно да се ови атенуирани
патогени могу природно преносити на друге људе.
То значи да се са сваком вакцинацијом ризик природног ширења болести поново повећава.
То значи да ћемо имати нове инфекције јер циркулишу ослабљени патогени и јер пружамо
слабију имунску заштиту него код природне болести.
А онда појачавате напоре у вакцинацији, и када то урадите, појављује се још више заразних болести.
И то је оно што смо поново видели током последњих пет година у неколико земаља са
високим стопама вакцинације против дечјих болести.
Ево, на пример, можете видети случајеве малих богиња у европском региону. Ово су пријављени случајеви, црвени
стубови. И можете видети плаву линију на врху, која означава када је дата само једна доза.
Ово се дуго времена често радило, а друга доза се рутински није давала; тек у последњих 25 година је то почело да се заговара.
И као што видите, стопа друге дозе сада је порасла на преко 90 процената.
Али да ли је то довело до тога да болести постану ређе? Очигледно не.
И то је такође следеће нарушавање које овде чини законодавац.
Дакле, признаје се да, према конвенционалној медицини, прва вакцинација пружа 95 одсто имунитета.
Ако сачекате још 12 до 15 месеци без друге дозе, имунитет се повећава на 98 процената.
А након друге вакцинације, кажу да је стопа успеха вакцинације већа од 99 процената.
У ствари, међутим, друга вакцинација је потпуно непотребна мера за више од 95 од 100, односно 98 од 100, јер према
конвенционалној медицини имунитет се већ развије за 98 процената након прве вакцинације – ако само сачекате.
А ипак добијате другу дозу, која носи потпуно исте ризике као и прва инјекција.
То значи ризик од једне смрти на милион и најмање 100 озбиљних болести на милион као последицу.
И то упркос чињеници да, морам признати, већини људи они заправо нису потребни. Заправо, у 98 од 100 случајева они су сувишни.
Али можете видети да људи не желе да провере да ли је то непотребно; они само желе да то ураде
по други пут. То такође није рационална медицина.
И док смо већ на ту тему, волео бих да поново размотрим тему "заштите стада".
То је још једна модна фраза коју многи у медицини користе, а већина њих никада се уопште није бавила том темом.
А ове три криве показују три значајна рада на ту тему која су произведена.
Плава линија је Фоксов рад из 1971. године.
Методолошки катастрофално дело, које је стога засновано на потпуно лажним претпоставкама.
И ту доле видиш колективни имунитет, то је R фактор.
То значи да је овај фактор заразности мера колико је болест високо преносива.
Као што знате, ово је више пута поменуто у вези са коронавирусом: "Фактор R мора остати испод 1."
У најбољем случају било је 2, како се тврди. И то је овде такође означено, 2.
Дакле, са овим R фактором од 2 за коронавирус, према Фоксовом раду на којем је све до 2020. године било
засновано, био би потребан колективни имунитет од 50 одсто.
Толико о тих 60 или 80 процената који су били пријављени.
Ово нема никакве везе са било којом научном студијом.
Међутим, пошто се Фокс-ов рад такође заснива на потпуно лажним претпоставкама, он је овде 2020. године прерачунат од
стране две друге студијске групе. Поново је R вредност 2.
Једна група износи 10 процената, а друга 20 процената.
То значи да су то стопе при којима, ако препоручите вакцинацију, 10–20 одсто људи у земљи ће је примити јер не
желе да о томе размишљају, иду код лекара и вакцинишу се.
Не требају ми никакве принудне мере или било шта друго да бих заштитио своје стадо.
А ако је болест сада заразнија, имамо веома високу R вредност за малигне, која се процењује
на око 15 до 17, а то овде чак није ни поменуто.
Чак и тада никада не би постигли 80 или 90 процената заштите стада; у најбољем случају би постигли 60 до 70 процената.
А пошто смо већ имали стопе далеко изнад 80 одсто пре него што је вакцинација постала обавезна, чак ни ове студије
не подржавају идеју да колективни имунитет уопште делује – што је, наравно, веома контроверзно.
И то је такође термин из ветеринарске медицине, као што видите: "заштита стада".
Па, то је спорна ствар...
Онда ни овај рад не може да га оправда.
Проблем, међутим, јесте у томе што при тренутним стопама вакцинације не само да видимо да се све више старијих људи – као
што сам рекао, они старији од 20 година сада чине половину свих случајева – заражава, већ и
да су већина заражених сада вакцинисане особе.
Дакле, при сваком избијању епидемије, ако питате, можете сазнати – власти су веома оклевајуће, али некако
можете сазнати да је најмање 30 одсто заражених вакцинисано.
Толико о било каквом заштитном ефекту овде.
Неко је једном прегледао 18 извештаја о избијању морбила међу школарцима. Стопе вакцинације кретале су се од 71 до 99,8 одсто.
И то је очигледно: ако сада, на пример, имамо обавезну вакцинацију деце у вртићима и школама у Немачкој,
онда можете претпоставити да чак ни не морате да питате.
Наравно да су сви вакцинисани, иначе не би били у школи.
То значи да ове високе стопе вакцинације уопште ништа не спречавају.
Напротив, ове болести се поново појављују, посебно ако узмете у обзир да се вакцинације спроводе, а деца се не изолују
и и даље бораве у заједничким установама са другим децом.
То би вероватније изазвало даље ширење малих богиња.
Ово је студија коју су спровели Голдман и Милер, који су то другачије израчунали током две године за различит
број земаља. Овде је, на пример, израчунато за 30 земаља.
Овде можете видети број вакцинација које деца примају на X-осу у доњем делу и смртност деце на Y-осу.
Ово није узрочност, али је веома, веома јака корелација, наиме R=0,70, која је значајна на нивоу од 0,1 одсто,
што значи да што се чешће спроводе вакцинације у земљама, то је виша стопа смртности дојенчади.
Из овога није могуће извести узрочност. Међутим, ако је корелација висока, узрочност мора бити испитана.
И заправо, требало би да буде обрнуто.
Што више вакцина деца примају, то би требало да буду здравија и мање је вероватно да ће
умрети. Међутим, ова корелација не постоји.
Ово значи да ова корелација дефинитивно показује да вакцинације не штите здравље деце,
јер без корелације не може постојати узрочност.
И ова узрочност да вакцинације побољшавају здравље деце не постоји.
А стварни ефекти ових вакцина могу се видети у студији вакцинације коју је недавно спровео GSK у Енглеској – са
периодом посматрања од 42 дана, што је већ веома кратко.
То значи да хроничне болести уопште не могу бити дијагностиковане.
Али није спроведена ниједна опсервациона студија на дојенчадима; уместо тога, дојенчад су вакцинисана у оквиру студије.
То је већ питање више него озбиљне етичке забринутости.
Петдесет процената беба – као добродошлица на ову планету – нежељени споредни ефекти.
6,1 одсто је било погођено у својој свакодневној рутини. 2 одсто је искусило озбиљне нежељене ефекте.
И све то за вакцинацију која је требало да заштити бебе касније у животу.
10 процената беба морало је да посети хитну помоћ.
Да ли је то разлог зашто се вакцинишемо? Да ли се спроводе овакве студије? То не може бити!
Ако се уопште разматра било каква вакцинација, по мом мишљењу то може бити само зато што у изузетно ретким
случајевима може нанети одређену штету особи о којој је реч, што се можда не може искључити.
Али, с обзиром на то колико су честе, човек се може само запитати какве ужасне супстанце то јесу.
А ако бисте погледали дуже, након 180 дана, 3,4 одсто је имало нове хроничне болести.
Немогуће је предвидети шта ће се догодити овим деци у наредним годинама.
Дакле, да резимирамо закључак: мали су били древна дечја болест која је ретко погађала одрасле. То се сада променило.
Међутим, то је стање које, ако се не лечи, вероватно неће изазвати озбиљне компликације нити бити фатално код деце.
И тако стање које може имати позитиван утицај на здравље касније у животу.
Не само да сте имуни на овчије богиње, већ имате и знатно мањи ризик од заразе многим другим болестима.
И зато је "заштитна вакцинација" која би требало да пружи неку врсту заштите заправо не може
озбиљно да се разматра за малигне или друге болести.
Јер све ове вакцинације могу довести до непредвидивих озбиљних болести, па чак и до смрти.
Чак и ако је ово тако ретко као што тврде лобисти за вакцинацију, ризик се не може предвидети у појединачним случајевима.
А шта је изгубљено у целој дискусији – укључујући и принуду на вакцинацију против КОВИД-19 – јесте да, за разлику
од терапијских мера, увек говоримо о лечењу здравих људи. И ту је летвица постављена изузетно високо.
А ако сада учините ову вакцинацију против малих богиња обавезном и придржавате се тога, онда ће друштво постати друштво будала.
Шилдбургарци, који су покушали да уклоне траву са градског зида и смислили идеју да би је крава могла појести, али нису знали како
да доведу краву на зид, затим су смислили сјајну идеју да краву повуку горе уз конопац.
Нажалост, када је крава стигла на врх, обешена је.
И то је у суштини иста ситуација коју имамо са вакцинацијом против малих богиња.
Хвала вам на пажњи.