U sljedećoj prezentaciji iskusni advokat će istražiti i potkrijepiti uznemirujuću temu koju je dr Michael
Brunner obrađivao, sada u još većim praktičnim detaljima.
Bavi se prvenstveno prijetnjama koje nam predstavljaju pravne manipulacije SZO-a, njenih pandemijskih
sporazuma i IHR-a, tj. Međunarodnih zdravstvenih propisa.
Pitanje ostaje: da li se suočavamo s prijetnjom totalitarnog zdravstvenog režima?
Prije nego što pozovemo ovu drugu uglednicu na 21. AZK s njenim stručnim perspektivama koje
će nas obogatiti, pogledajmo njen životopis.
Dr Beate Sibylle Pfeil, rođena 1967. godine, njemačka je pravnica i nezavisna istraživačica
specijalizirana za pitanja nacionalnih manjina u Evropi.
Ovo se posebno odnosi na ustavno, međunarodno i evropsko pravo.
Stekla je ugled u svojoj oblasti kroz brojna predavanja i temeljne publikacije, uključujući i kao
koautorica višesveznog priručnika o etničkim grupama.
Ona je bila glavna urednica od 2008. do 2016. godine.
Od 2019. godine je ko-urednica časopisa European Journal of Minority Issues (EJM).
Studirala je pravo na Univerzitetu u Heidelbergu i položila drugi državni ispit u Freiburgu.
Godine 2002. diplomirala je pravo s pohvalama na Univerzitetu u Innsbrucku.
Radila je i provodila istraživanja na Južnotirolskom institutu za etničke grupe dvadeset godina.
od čega 17 godina kao zamjenik naučnog direktora.
Od 2017. do 2023. godine bila je njemačka članica stručnog odbora za Evropsku povelju o regionalnim ili
manjinskim jezicima, međunarodnog sporazuma Vijeća Evrope.
Od 2017. do 2022. godine bila je potpredsjednica Evropskog centra za pitanja manjina u Flensburgu.
Njen trenutni rad se fokusira na mjere u vezi s koronavirusom, uključujući planove SZO-a iz pravne perspektive.
Ona je članica Mreže kritičkih sudija i tužilaca, Ljekara i naučnika za zdravlje, slobodu i demokratiju, Nezavisnih
advokata, Advokata za prosvjetljenje, Akcijskog saveza Svjetskog saveza za zdravlje i Medicinskog udruženja Hipokratova zakletva.
Dr Beate Pfeil danas govori o Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji, sporazumu o pandemijama i međunarodnim zdravstvenim propisima.
Da li se suočavamo s prijetnjom totalitarnog zdravstvenog režima?
Dobrodošli, dr Beate Pfeil. Hvala vam što ste podijelili svoju stručnost s nama.
Hvala vam puno. Budi naoštrena strela. Hvala.
Danas ću biti vrlo opasan, ali ne opasniji od SZO.
Želio bih započeti izražavanjem svoje iskrene zahvalnosti kolegi gospodinu Brunneru na njegovoj divnoj temi,
posebno zato što je upravo ova neotuđiva ljudska dostojanstvenost potaknula mene da upišem studij prava.
Ova prva rečenica iz Njemačkog osnovnog zakona uvijek mi je bila inspiracija tokom studija prava.
A kad danas govorim o WHO-u, mislim da ne moramo svi biti pravnici. Ako na problem pogledamo kroz prizmu
ljudskog dostojanstva i ocijenimo WHO iz te perspektive, neki odgovori mogu doći automatski.
U nastavku bih se želio prvenstveno usredotočiti na dva važna sporazuma Svjetske zdravstvene organizacije,
Međunarodne zdravstvene propise i Sporazum o pandemijama.
Ali prvo, hajde da razjasnimo šta već važi u SZO.
Jer ono što smo iskusili u takozvanim korona godinama od 2020. godine, i ovo se ne može dovoljno naglasiti,
ima veze s već postojećim, rekao bih, režimom SZO-a.
Stoga prvi stavak, ažuriranje SZO-a.
Zatim se postavlja pitanje s čime bismo se mogli suočiti ako izmjene Međunarodnih zdravstvenih propisa, koje su usvojene pod
upitnim okolnostima 1. juna 2024. godine, zaista stupe na snagu, kako po međunarodnom pravu, tako i eventualno po domaćem pravu.
Zatim, u trećoj tački, želio bih se osvrnuti na sporazum o pandemiji, koji je tek ove godine
predstavljen, ali još nije u potpunosti usvojen.
Kasnije bih to želio ukratko razraditi.
A zatim, u tački 4, iznijet ću svoj zaključak za sada.
Tačka 5 se odnosi na istraživanje perspektiva: šta bi se sljedeće moglo dogoditi sa SZO i njenim planovima?
I iznad svega, pitanje koje mislim da se tiče svih nas: šta možemo učiniti? Mi, pojedinačni građani.
Da, stavka 1. Što se tiče SZO-a i njenih postojećih sistemskih nedostataka, za sada ću reći ovo.
To je apsolutna sistemska greška.
Svjetska zdravstvena organizacija osnovana je 1948. godine kao udruženje država.
I polako, ali sigurno, od sredine 1980-ih nadalje, pojavio se problem koji je djelimično bio posljedica
činjenice da su SAD zamrznule svoje članarine sredinom 1980-ih.
Normalno je da se takve organizacije finansiraju redovnim doprinosima država
članica, koji nisu namijenjeni za određene svrhe.
Sredinom 1980-ih, pod utjecajem Sjedinjenih Američkih Država, države članice također su zamrznule svoje doprinose za članstvo.
I onda je počelo... Tada je, tajno, tiho i u tišini, katastrofa počela da se odvija.
Danas otprilike 85 posto budžeta SZO-a ovisi o dobrovoljnim donacijama, od kojih je većina namijenjena za određene svrhe.
Ovi donatori, koji su sada donatori SZO-a, također uključuju zemlje koje ne samo da plaćaju
svoje članarine, već i daju zasebne donacije SZO-u.
Nažalost, rekao bih da je Njemačka u tom pogledu vrlo uzorna.
Dakle, naš novac od poreza u velikim količinama ide SZO-u.
A sada kada su se SAD povukle, Njemačka je vjerovatno najveći donator.
Zatim među donatorima postoje i međunarodne vladine organizacije, a potom dolazi
osjetljiva tačka: veliki broj privatnih pojedinaca.
Sada postoji, kao što sam opisao pod trećom strelicom, veličanstvena nova studija iz
Italije, ne, iz Australije, ne iz Italije.
Istražili su namjenske donacije SZO-u – iako među njima ima samo osam farmaceutskih kompanija – ali sve ostale institucije i
organizacije koje nisu države i koje daju namjenske donacije SZO-u imaju, kako ova studija briljantno otkriva, gotovo
100 posto interesa povezanih s farmaceutskom industrijom.
Zovu ga farmaceutski kompatibilnim.
A prva dva su Fondacija Gates i savez za vakcine Gavi.
U vezi s tim, želio bih iznijeti još jednu preliminarnu napomenu: osnivači Svjetske zdravstvene organizacije imali su na umu nešto
kad su u članu 37. Ustava SZO-a zapisali da pri obavljanju svojih dužnosti glavni direktor i osoblje ne smiju
tražiti niti primati upute od bilo koje vlade ili vlasti.
I ono što se odnosi na vlade ili javne vlasti, još se više odnosi na obavezujuće odredbe farmaceutske industrije
ili organizacija povezanih s farmaceutskom industrijom.
To znači da SZO krši vlastiti statut ovim namjenskim donacijama, a postoje i dodatne smjernice.
Zatim imamo još jedan problem u pozadini ovih donacija SZO-a, koji se ne može dovoljno naglasiti:
Ako bi, na primjer, njemački Bundestag rekao: da, jednostavno moramo ponovo povećati doprinose država članica, onda bismo
lako riješili problem ovisnosti o farmaceutskoj industriji.
Ne, mi smo odavno tajno i tiho konsolidovali i institucionalizovali odnose između država i privatnih pojedinaca
u pozadini kroz ovu perfidnu, rekao bih, konstrukciju javno-privatnih partnerstava, koja se više ne dovodi u pitanje,
gdje je, na primjer, u GAVI-ju ili CEPI-ju, SZO povezana s vladama, s poznatom Fondacijom
Gates i, zamislite, s proizvođačima vakcina.
UNICEF, Svjetska banka i druge nevladine organizacije također su uključene u GAVI.
Evropska komisija i druge istraživačke institucije podržavaju CEPI, koji ima program za razvoj
vakcina protiv svih pravila u roku od 100 dana.
Iz pravne perspektive, ovo je apsolutno neprihvatljivo jer države – i ovdje se vraćamo na temeljnu ideju da države postoje da služe
narodu – i privatni pojedinci, uključujući ljudsko dostojanstvo i ljudsku slobodu, i privatne
kompanije, koje čak mogu legitimno biti usmjerene na profit.
Ali kada se ta dva isprepleću i državne institucije postanu ovisne o privatnim donacijama
vođenim profitom, onda se već suočavamo s katastrofom.
I cijelo ovo pitanje, koje je već povezano sa SZO i o kojem nijedan član njemačkog parlamenta, na primjer,
do sada nije razmišljao – moramo im to ukazati – je očiti nedostatak transparentnosti u SZO.
Ne samo da imamo ova javno-privatna partnerstva, gdje su privatni i javni sektor povezani, nego imamo i, kako su
briljantni kolege pokazali, stalnu vrtuljku osoblja između GAVI-ja, Fondacije Gates i SZO.
Usput, Fondacija Gates direktno i indirektno, putem drugih organizacija koje
sponzorira, doprinosi oko 20 posto budžeta SZO-a.
A gospodin Gates, koji se s jedne strane predstavlja kao filantrop, s druge strane profitira od svih
dobitaka koji proizlaze iz tih navodnih donacija.
Sada imamo masovne sukobe interesa. Kada takozvani stručnjak Svjetske zdravstvene organizacije radi u farmaceutskoj
industriji, a zatim se iznenada vrati u WHO ili ponovo počne raditi za GAVI, imamo obilje sukoba interesa.
I evo u čemu je stvar: ti sukobi se ne objavljuju, a odjednom se uvodi zaštita podataka.
Zatim, sljedeća tačka: ugovori sa donatorima SZO-a, iz kojih bi se možda moglo vidjeti koje svrhe donatori povezuju sa svojim
donacijama, moglo bi se reći, "Molimo vas da koristite našu ModRNA vakcinu, stvarno je sjajna, barem kad je profit u pitanju,
inače vam nećemo ništa donirati, pa je molimo preporučite." I, kakva slučajnost, ni ti ugovori
nisu objavljeni, nisu dostupni široj javnosti.
A kruna svega je postupak pod nazivom Postupak hitnog uvrštavanja na listu, koji je WHO uveo 2022. godine.
Farmaceutske kompanije se već mogu prijaviti da se lijekovi i vakcine koje proizvode ocijene, prvo u nekoj vrsti probnog
pokretanja, prije nego što se tačno sazna koji se navodno opasan pandemijski virus ponovo širi, tj. jednom u apstraktnim terminima
s mjestačima, a zatim, u drugom koraku, kada se takozvana pandemija dogodi, sa odgovarajućim specifičnim
patogenima. Ovi lijekovi i vakcine se ocjenjuju, prvo od strane preliminarnog odbora, a zatim od strane kasnijeg odbora.
Ali sada dolazi skandal par excellence: SZO zadržava pravo da sama odluči šta će ili neće učiniti s rezultatima ovih stručnih
izvještaja, kao i pravo da odluči hoće li ih objaviti ili ne.
Svjetska zdravstvena organizacija zadržava potpunu kontrolu nad rezultatima izvještaja stručnjaka.
Ovo je također bez presedana skandal, a onda se pitamo zašto toliko ljudi sada pati od oštećenja uzrokovanih vakcinom protiv
koronavirusa, takozvanom vakcinom protiv koronavirusa, a u nekim slučajevima još uvijek ne znaju da bi to mogao biti uzrok.
Dakle, sada imamo SZO koja već pati od masovnih sistemskih propusta na ovoj pozadini, a sada dolazi
zaista veliki problem povezan s činjenicom da jedna osoba ima prekomjerne ovlasti unutar SZO.
I to je generalni direktor, kao što znamo. Sam gospodin Tedros je također i dalje u žiži organizacija
za ljudska prava zbog ratnih zločina i tako dalje.
Ovaj Tedros, koji nema nikakvu demokratsku legitimnost, već može proglasiti takozvane
zdravstvene vanredne situacije od međunarodnog značaja.
I na toj osnovi on može izdati takozvane preporuke, a rezultat samovoljnih postupaka gospodina Tedrosa vidjeli smo 2020. godine.
Kao što svi znamo, to je uključivalo zahtjeve za vakcinaciju i testiranje, medicinske preglede, tretmane,
praćenje kontakata, izolaciju, karantin, ograničenja putovanja i trgovine i tako dalje.
Sada bi provjeritelj činjenica mogao reći: da, ali Tedros mora uzeti u obzir određene činjenične kriterije,
kako je navedeno u Međunarodnim zdravstvenim propisima.
Da, a onda advokat kliče i kaže: da, imamo ogroman popis bolesti, i ako se one pojave i brzo prošire
širom svijeta, on može proglasiti vanredno stanje.
Engleski, razumno skraćeno na PHEIC, Izvanredna situacija u javnom zdravlju od međunarodnog značaja – kakva ironija.
A kada daje preporuke, na primjer za opće ili za ustanove specifične zahtjeve za vakcinaciju, mora provjeriti
proporcionalnost, mora provjeriti da li to zaista pomaže u suzbijanju zaraznih bolesti širom svijeta,
šta je sa nuspojavama i tako dalje, mora učiniti sve.
Da, to je na papiru, ali – i ovo također nije široko poznato, još uvijek nije široko poznato – naučni dokazi i
proporcionalnost su ovdje izuzetno važni, a papir na kojem su napisani nije ni trunke vrijedan tinte.
Jer iako Tedros ima hitni odbor koji ga savjetuje, on ga samo savjetuje i ni na koji način nije nezavisan. Članove
imenuje sam Tedros i može ih razriješiti ako je potrebno.
Za razliku od takozvane ustavne države koju trenutno tražimo, ne postoji nezavisna nadzorna vlast.
Šta sve ovo znači?
Imamo obilje sukoba interesa.
Suočavamo se s ogromnim rizikom proizvoljnosti, zloupotrebe i upotrebe moći od strane gospodina Tedrosa,
kojemu u pozadini šapuću razni ljudi o stvarima koje daleko nadilaze dokaze i proporcionalnost.
Zato je ovdje, od koga god, također spomenuta riječ "opasnost od vanjske kontrole".
A ono što se nalazi na kraju ovog lanca je najgora stvar od svih: opasnost, koja je odavno postala stvarnost,
masovnih kršenja temeljnih prava, uključujući pravo na život, fizički integritet i, naravno, ljudsko zdravlje.
To, i ne može se dovoljno često ponavljati, je današnja Svjetska zdravstvena organizacija.
Šta možemo očekivati u budućnosti kada ove međunarodne zdravstvene propise, koji su sada relativno blizu
usvajanja – kao što sam rekao, prošle godine, a period za prigovore je istekao za gotovo sve zemlje; to je bilo 19. jula.
Države su imale priliku uložiti prigovor SZO-u u vezi s stupanjem na snagu ovih
međunarodnih zdravstvenih propisa od 2024. godine.
Onda bi stara SZO primijenila prethodnu verziju.
Nažalost, vrlo malo zemalja iskoristilo je ovaj rok od 19. jula. Više o tome kasnije.
Ostali su sada obavezni prema međunarodnom pravu da provedu ovaj IGV ako to već nisu učinili, i on će potom
stupiti na snagu prema međunarodnom pravu 19. septembra.
Šta piše?
Već smo formulirali PHEIC u važećim IHR-u kao intenziviran oblik – sada se dodaje pandemijska hitna situacija – i vjerujemo – kao
pravnici, to odmah vidimo – da su uključeni dodatni faktori pojačanja – mora biti još opasnije,
virus se mora širiti još brže u mnogim zemljama.
Radi se o prekoračenju kapaciteta zdravstvenog sistema.
Poenta je da ovaj virus, kako ga prikazuju u tako strašnom svjetlu, može izazvati društvene i ekonomske
poremećaje, a zatim se navodi da je visok rizik dovoljan.
Dakle, i ovo je bez presedana skandal; funkcionalni ustavni sud, poput Njemačkog saveznog ustavnog suda,
zapravo bi od samog početka trebao rasturiti takav slučaj.
Zatim stavka 2: šta novi IGV zapravo eksplicitno kaže?
Ono što je farmaceutski lobbi vjerovatno dugo želio i na što se nadao: novi fokus, prekrasni novogovor, relevantni zdravstveni
proizvodi, uključujući, naravno, lijekove, takozvane vakcine i također, što smatram
vrlo uznemirujućim, ćelijske i genske terapije.
Prema onome što smo sada čuli od našeg kolege Brodyja.
I sve ove mjere sada mogu biti predmet hitnih preporuka. Ali čak i izvan vanrednih situacija,
TETROS, generalni direktor, može izdati preporuke.
Ovo su takozvane trajne preporuke.
Sada se istraživanje i razvoj takvih proizvoda treba energično provoditi, i iz izjava SZO-a je kristalno jasno
da se radi o proizvodima zasnovanim na modifikovanom RNK-u, posebno kada je riječ o vakcinacijama.
Istraživanje i razvoj trebaju biti masovno promovirani, a novi dodatni proizvodni pogoni trebaju se graditi širom svijeta jer,
kao što smo sada čuli i u Ženevi, problem s COVID-19 je bio u tome što zemlje u razvoju očigledno nisu imale
dovoljan pristup svim tim blagodatima. Tu na snagu stupa princip pravičnosti, odnosno jednakog raspodjele.
A solidarnost, pod barjakom solidarnosti, znači da bogatije zemlje trebaju dubiti u svoje džepove
kako bi siromašnije mogle proizvoditi još više.
I kao što sam ranije spomenuo, već postoji odobrenje za hitnu upotrebu, što znači da Svjetska zdravstvena
organizacija već pokušava izvršiti ogroman utjecaj na regulatorna tijela širom svijeta.
I stručnjaci su mi to objasnili: proizvodnja ove takozvane ModRNA vakcine neizbježno
uključuje oblik istraživanja dobitka funkcije.
To znači da su pandemijski patogeni, koji se sada aktivno traže širom svijeta jer su također vrlo profitabilni, umjetno
modificirani u laboratoriju, tj. mutacija je umjetno stvorena kako bi se mogla razviti vakcina specifično protiv te mutacije.
Stručnjaci se ne slažu oko toga koliko je ovo opasno.
Čujem dr. Wodarga, a zatim čujem prof. Wiesendangera.
Nisam stručnjak u ovoj oblasti, pa ne mogu suditi.
Mogu samo vidjeti da pritisak koji se ovdje vrši jasno pokazuje da su u pitanju jasni interesi.
Postoje krugovi koji bi željeli vidjeti novu pandemiju.
To toliko mogu shvatiti iz svega ovoga.
To znači da vidimo daljnje jačanje ovog jednostranog, isključivo farmaceutski orijentiranog pogleda na medicinu.
Imamo porast sigurnosnih rizika.
Prof. Kemmerer s pravom kaže da ova injekcija mod-RNA zapravo stvara još bolje uvjete za širenje pandemija u ljudskom tijelu.
Suprimirajući imunološki sistem, ove injekcije dodatno ubrzavaju pandemije.
To se može reći sa sigurnošću na osnovu trenutnog znanja.
Život i zdravlje su još više ugroženi.
Sada dolazi treća izuzetno opasna tačka.
Ovaj IGV sada sadrži ono što već dugo slušamo od EU, a što također slušamo i u našim zemljama.
Mi smo ovdje na konferenciji protiv cenzure.
A jedan od najopasnijih ideoloških alata je ova podmukla ideja da negdje postoji vlast koja tvrdi da ima
pravo boriti se protiv dezinformacija i misinformationa.
A ovaj monopol na istinu, na koji me uvijek iznenađuje što ga nijedan ustavni sudija, a jedva ijedan stručnjak za ustavno
pravo, ne ističe, suštinski je suprotan osnovnim pravima.
Osnovno pravo na slobodu izražavanja i akademsku slobodu zasniva se na ideji slobodne razmjene mišljenja u slobodnom diskursu.
A kad se to ograniči, te slobode su u suštini već ugušene.
Sada je ovo izjavljeno bez ikakvog negodovanja zvaničnih izvora.
Borba protiv dezinformacija i misinformationa u ovom novom IGV-u.
Uz to se dodaje komunikacija o riziku.
Dakle, tamo sjedi još neko ko zna kako to funkcioniše i kako izgleda taj rizik.
I on sada određuje šta se saopštava stanovništvu, šta se smatra rizikom.
A sve ostalo je skriveno.
Iza ovoga leži vrlo podmukli koncept. Zove se borba protiv infodemi.
Opet propagandni jezik: infodemija, gotovo jednako opasna kao pandemija.
I u teoriji je također moguće da čak i previše informacija bude poništeno.
Ko odlučuje šta je previše?
I tako mi ljudi više nismo u stanju razlikovati informacije koje konzumiramo od onih koje ne konzumiramo.
Onda se već dugo nešto dešava s kontrolom ponašanja u SZO, ali ne samo tamo.
Ljudi se više ne uvjeravaju da ispune određene zahtjeve uvjerljivošću i dobrim radom vladinih vlasti – što bi bilo
divno – nego psihološkom manipulacijom njihovog ponašanja.
Onda nam više nisu potrebni naučni dokazi, što je pogodno za one koji žele vršiti vlast ili ostvariti profit.
Ovo je potkrijepljeno činjenicom da je WHO potpisala ugovore sa cijelom digitalnom industrijom velikih tehnoloških kompanija.
I koji, u slučaju sumnje, također može diktirati šta smatraju istinitim, a šta lažnim.
Iznenađenje, iznenađenje, ni oni nisu na otvorenom.
Dakle, ovdje imamo, u suštini, gušenje slobode, mišljenja, informacija, kao i štampe, slobodne štampe,
slobodnih medija, koji predstavljaju različita mišljenja.
I, naravno, i to je prilično kobno, akademska sloboda.
Zatim još jedna ključna stvar: šta još ima u IGV-u?
Sada nalažu državama da uspostave nacionalno tijelo za Međunarodne zdravstvene propise (IHR), koje će, naravno, biti
isključivo odgovorno za provođenje obaveza iz tih propisa, a na administrativnim razinama između, na primjer u Njemačkoj na
saveznoj državi ili na općinskoj razini, zdravstvene vlasti svugdje trebaju biti usmjerene ili,
rekao bih, potaknute da se usklade s obavezama SZO-a.
U slučajevima sumnje više se ne ispituje jesu li oni razumni i, prije svega, jesu li u skladu s ustavom i ljudskim pravima.
Ovo će stoga povećati pritisak na države potpisnice da provedu sporazum.
To bi bio IGV 2024, što možemo i očekivati.
Pandemijski sporazum je još uvijek daleko, i uz malo sreće možda neće biti proveden.
Ovo se također povezuje s ovim pandemijskim vanrednim situacijama.
Međutim, sam sporazum o pandemiji ne sadrži nikakvo ovlaštenje za proglašenje vanrednog stanja.
Nažalost, za to već imamo IGV.
Ali se navodi, na primjer, da je ugovor važeći tokom i između pandemija.
Dakle, ovdje se promoviše pandemijski narativ.
Živimo u doba pandemija.
Jedino objašnjenje je zoonotska bolest, koja u konačnici također uključuje ljudsku aktivnost u
pozadini. Ključna riječ: istraživanje dobitka funkcije.
To će biti vrlo brzo skriveno.
Zatim imamo ovdje daljnju konkretizaciju i jačanje promocije ovih relevantnih zdravstvenih proizvoda.
Sve što sam već ovdje spomenuo u vezi s IGV-om.
Osim toga, prijenos tehnologije trebao bi se odvijati između bogatih i siromašnih.
Zatim postoji renomirani Sistem pristupa patogenima i raspodjele koristi.
Problem je u tome što se zemlje širom svijeta prirodno bore za pristup genetskom materijalu.
Ali na ovoj osnovi mogu se razvijati lijekovi i vakcine, što je vrlo profitabilan model.
A siromašni, naravno, žele da učestvuju u dobiti bogatih.
To bi za nas moglo biti sretno, jer postoje unutrašnji sporovi oko finansija.
I to je također razlog zašto ovaj pandemijski sporazum još nije sklopljen.
I zato, kada je ove godine usvojen, gotovo je prošlo nezapaženo da član 12. stav 2. propisuje da se Ugovor može
otvoriti za potpisivanje tek nakon što se strane usaglasu o aneksu ovom takozvanom "papskom sistemu".
To znači da imamo tračak nade da interna svađa – kada se dvoje posvađaju, treći se raduje – moguća svađa oko novca, ovdje igra
vrlo važnu ulogu i poštediće nas ovog pandemijskog sporazuma.
I to bi bilo sjajno.
(To je) naravno i dalje pitanje jačanja sistema hitnog odobravanja.
Ono što je ranije bilo sadržano na ovom dodatnom listu – nazovimo ga Popisom za hitnu upotrebu – sada se detaljnije specificira.
Dakle, u konačnici se radi o uspostavljanju globalnog medicinsko-industrijskog kompleksa, ništa drugo.
Nije riječ o zdravlju. Riječ je o suprotnosti zdravlju. Ljudi će ovdje živjeti.
Ljudsko zdravlje i fizički integritet ugroženi su radi profita i moći.
A onda imamo treću tačku: koncept infodemije u sporazumu o pandemiji je vrlo zabrinjavajući.
IGV uključuje borbu protiv dezinformacija i misinformationa.
Evo još jedne bombe.
Radi se o jačanju naučne, zdravstvene i pandemijske pismenosti stanovništva.
Dakle, ovdje jasno vidimo monopol nad istinom koji WHO tvrdi: stanovništvo treba biti ispirano mozgova u
područjima pandemija, javnog zdravlja i nauke – naravno, samo onako kako WHO razumije te pojmove.
Da, jer, kao što sam rekao, nemamo nadležni organ.
Visoki predstavnik UN-a je već prilično jasno izjavio, bez ikakvog negodovanja UN-a, da je WHO, kao
što znamo, podružnica UN-a, i da UN posjeduje nauku.
Šta nauka ima s imovinom, molim?
Jedino objašnjenje je uvijek moć i profit.
A onda bi ljudi trebali biti informisani o efikasnosti i sigurnosti medicinskih proizvoda.
Stoga se ovo uzima zdravo za gotovo i promicanje ponašajnih smjernica će se nastaviti.
Zatim imamo daljnje reforme, ojačan mehanizam nadzora i uvođenje postojećeg principa Jedno zdravlje, koji povezuje zdravlje
životinja sa zdravljem okoliša i ljudskim zdravljem, dajući WHO-u daljnje nemjerljive ovlasti i,
naravno, služeći kao potpora ovoj teoriji o zoonozama.
Naime, pandemije nikada zapravo ne mogu biti uzrokovane ljudima, već samo životinjama koje iznenada obole opasno,
iz bilo kojeg razloga, a zatim se sve to prenese na ljude.
Zoonotski prijenos je, naravno, već uključen.
Da, i ako sada ponovo pogledamo cijelu stvar, ideja da je ljudsko dostojanstvo nepovredivo, ideja ljudskih prava, slobode.
A onda, gledajući ove sporazume, prvenstveno vidimo povećanu de facto prijetnju državnom suverenitetu.
Naglašavam "zapravo" jer čak ni 2020. godine nijedna država nije bila obavezna jednostavno provesti preporuke SZO-a.
Ali su to učinili.
Uradili su to i duboko me je šokiralo.
A gospodin Brunner je tako elokventno objasnio gdje leže nedostaci naših pravnih sistema.
Ono što nedostaje, po mom mišljenju, jeste etos bez kojeg čak ni najljepši pravni sistem ne može opstati, etos
koji je također sposoban nadoknaditi manjkav pravni sistem.
Imali smo razdoblja, na primjer u Njemačkoj, a zasigurno i drugdje, kada je Savezni ustavni sud djelovao efikasno,
uzimajući slobodu i dostojanstvo pojedinca kao polaznu točku i krajnji cilj te ih stavljajući na prvo mjesto.
I sve je to izgubljeno.
Sjećam se koliko sam bio šokiran kad sam prvi put pročitao u udžbeniku ustavnog prava da svaki
ustav ovisi o uvjetima koje sam ne može stvoriti.
I uvijek sam mislio, da, ako je nešto napisano na papiru, onda će se toga pridržavati.
To pokazuje koliko si naivan kao student prava.
Upravo sam dobio lekciju, ali jednu od najkvalitetnijih.
S ovim kognitivnim ratovanjem, s ovom politikom infodemije, s ovim Zakonom EU o digitalnim uslugama, s ovom ludom bolešću
provjeravača činjenica, dolazimo do potpunog preodgajanja ljudi od samostalno mislećih građana do poslušnih podanika.
Ovo se odnosi na sve oblasti, uključujući državnost, sudstvo, zakonodavstvo i tako dalje.
A bez ovog etosa ljudskog dostojanstva i slobode, čak ni pravni sistem više ne može funkcionisati.
Gospodin Brunner je to lijepo izrekao, i možda je u ovom trenutku vrijedno spomenuti da je prvi nacrt Njemačkog
osnovnog zakona prvobitno sadržavao rečenicu: država postoji radi naroda, a ne narod radi države.
I sve je to sada, kako je on tako lijepo rekao na drugi način, nestalo u ovom trenutku.
Dakle, suverenitet i dalje masovno ugrožava WHO, a imamo potpuni neuspjeh ustavne kontrole, uključujući i ustavne sudove.
Vidim to s užasom, posebno u Njemačkoj, a također i ovu političku progonju koja se odvija
u našoj zemlji – nikada ne bih ni zamislio.
I onda, naravno, postoji povećani rizik od masovnih ograničenja sloboda, proizvoljnih proglašenja vanrednog
stanja i mogućih trajnih preporuka koje ograničavaju slobode.
I na pozadini nedostatka nadzornih tijela na nivou SZO, zemlje jednostavno ignorišu svoja nadzorna tijela.
Zatim imamo još jednu važnu poentu, na koju su naše kolegice Silvia Behrendt i Amrei Müller više puta ukazale:
vidimo polako ideološko militariziranje zdravstvene politike, što se uklapa u cjelokupnu globalnu sliku.
Iako to nije navedeno u ugovorima, postoji doktrina globalne zdravstvene sigurnosti: patogeni se tretiraju kao vojni
neprijatelj, sigurnosni rizik, te se mora pokrenuti automatski odgovor, tj. uspostavlja se automatski
mehanizam i, naravno, cijepljenja se koriste za njihovo suzbijanje, kao što je i očekivano.
Više niko ne dovodi u pitanje da li cijepljenja oštećuju zdravlje ljudi.
I također imamo, iako samo na jednom mjestu, naravno, jačanje sveukupnog digitalnog nadzora nad čovječanstvom, između ostalog,
uvođenjem digitalnih potvrda o vakcinaciji, što je također vrlo važno pitanje kada je riječ o totalitarnoj kontroli.
Zatim, naravno, tu su pojačane zdravstvene procedure koje je uveo ovaj medicinsko-farmaceutski
kompleks, koncept infodemije, koji sam već detaljno opisao.
I onda, zaista, polako ideološko restrukturiranje u ovim ugovorima.
Radi se o tome da se ljude polako, ali sigurno udalji od ideje da sam ja pojedinac, da je moja sloboda polazna i završna tačka.
Ne, ti nisi ništa, zajednica je sve.
Zvuči li vam ovo poznato?
Ljudski dostojanstvo više nije problem.
Vidimo trend ka kolektivnoj poslušnosti.
Ovo uključuje, na primjer, takozvani pristup cijelog društva.
To znači da kada se dogodi opasna pandemija, svi u društvu moraju ostati zajedno i povući u istom smjeru.
Šta to znači, logički?
Logično, to znači da je svako ko se ne preseli na plažu van igre; svi smo već bili tamo.
Moraš naučiti svoja osnovna prava, inače si vani.
Sve što se razlikuje od prevladavajućeg mišljenja podliježe masivnim napadima u jednom ili drugom obliku, a tu
su i ta pseudo-temeljna prava pravednosti i solidarnosti.
A oni se potom stavljaju na istu ravan s pravim ljudskim pravima.
Da, to zapravo odgovara na pitanje.
Kad pitam, da li nas prijeti totalitarni zdravstveni režim?
Ne samo da imamo totalitarni zdravstveni režim, koji je trenutno predmet rasprave, nego i globalni trend ka
autoritarizmu i totalitarizmu na mjestima gdje to još nije slučaj ili do sada nije bilo.
Tamo se to treba dogoditi.
Svjedočimo ogromnom pritisku na vladavinu prava, na temeljna prava, kao i na pravo na dobrovoljni pristanak na medicinska
ispitivanja, koje je utvrđeno u članku 7. Međunarodnog pakta o ekonomskim, socijalnim i
kulturnim pravima, kao što je već spomenuto.
Stavljamo pod pritisk suverenitet država članica, i na kraju to predstavlja vrlo veliku opasnost.
Dakle, stvarno je sve ili ništa.
Zato imamo odjeljak 5. Ukratko, šta se dalje dešava?
Srećom, svako može imati kakvo god mišljenje o ovim državama, ali povlačenje SAD-a bilo je izuzetno važan signal.
Argentina je slijedila primjer.
Ove države više neće podržavati IGV ni u jednoj verziji.
Ni ovi IGV 2024 neće biti podržani od strane Izraela i Italije, što je veoma uzbudljivo.
Austrija je također podnijela prigovor, ali samo zato što su, i to kažem u navodnicima, vrlo kasno
shvatili da Parlament još nije dao svoje odobrenje.
Međutim, prema ustavu, ovo bi moralo biti odobreno; čak i prvi IGV.
To znači da će i dalje željeti dobiti odobrenje Parlamenta – ali je to barem početak.
Što se tiče sporazuma o pandemiji, kao što sam već opisao, nadamo se da on neće biti realiziran.
A jedna važna stvar je ovo – i primijetio sam to na primjeru Austrije – vladama koje nisu izravno
izabrane demokratski dopušteno je pregovarati i potpisivati sporazume prema međunarodnom pravu.
Međutim, kao pravilo, parlamenti moraju dati svoj pristanak.
Uspjeli smo to pokrenuti i u Austriji u zadnji čas, jer je, čudno, nekako bilo zanemareno.
Stoga je važno napomenuti da je jedan aspekt zastupljenost prema međunarodnom pravu, a drugi
demokratska legitimnost ovih vladinih odluka.
Kao pravilo, uključeni su parlamenti.
To znači da se i od advokata širom svijeta traži da još jednom provjere jesu li uopće dozvolili parlamentu da se izjasni.
Ako ne, molimo vas da se pozovete na ovo i zatražite ga.
Inače, ni ove IGV-ove nije moguće jednostavno provesti u tim zemljama.
U Njemačkoj su malo temeljitiji i sada su putem savezne vlade donijeli zakon o pristanku.
Međutim, Njemačka je već dopustila da istekne rok za prigovor, što je u suštini jednako ratifikaciji.
Sada zamislite da Bundestag i Bundesrat ne usvoje ovaj zakon o pristanku.
Onda će vlada biti u nezgodnoj situaciji.
S jedne strane, ima obavezu prema međunarodnom pravu, ali s druge strane, ne smije
poništiti demokratski izraženu volju Parlamenta.
Boji se da će se složiti.
Ipak, smatram da je ono što se tamo događa vrlo uzbudljivo.
I upravo zato što dolazimo iz oblasti ljudskih prava, imamo sve prilike da iskoristimo svaku priliku koja se u
Austriji ukaže kako bismo skrenuli pažnju na takva pitanja.
Također je zanimljivo napomenuti da ovaj zakon u Njemačkoj već navodi da pristanak na IGV ograničava temeljno pravo na
fizički integritet, ličnu slobodu, tajnost korespondencije, pošte i telekomunikacija, te pravo na slobodu kretanja.
Dakle, oni pretpostavljaju da će se to dogoditi automatski, iako njemačke vlasti zapravo moraju provesti pravne akte SZO.
Da. I gospodin Brunner i ja nismo o tome unaprijed razgovarali.
Ali za mene, kad je riječ o onome što možemo učiniti, uvijek je važno vratiti se ideji ljudskog dostojanstva.
Lijepo je opisano da ideja ljudskog dostojanstva, također kao etos Osnovnog zakona, proizlazi iz ideje da je
čovjek stvoren na Božju sliku i stoga je kršćanski nadahnuta.
Ovo dovodi do vrijednosti ljudskih bića sama po sebi.
I iz ideje Prosvjetiteljstva, koja kaže da se radi o čovjekovom izlasku iz njegove samonametnute nezrelosti.
Bez ovog etosa ništa ne funkcioniše u našem pravnom sistemu, a možda ni skoro ništa u našim životima.
Stoga je zaista riječ o tome da se uloži sav trud.
Gospodin Sasek je to tako lijepo rekao: uvijek tražite pomoć, educirajte druge u društvu, ljude oko
nas, kroz političke aktivnosti, demonstracije, letke, predavanja, šta god je potrebno.
Kroz slobodne medije, obraćajući se korporativnim medijima.
Ako nastaviš pokušavati, možda će biti jedan ili dva koja će biti prijemčiva.
I iznad svega obrazovanjem političara, budući da su oni i dalje ljudi koji mogu biti jednostavno naivni.
Pretpostavljam da ima mnogo onih koji nisu nevini.
Ali možda neosumnjičeni pozadinski zastupnici informiranih.
Molim vas, molim vas objasnite im i ohrabrite ih da donesu odluku na osnovu svoje savjesti.
I na kraju, nastavite što je češće moguće ići na sud i ukazivati na to da se ovdje krše osnovna ljudska prava.
I svaka pojedinačna akcija, čak sam uvjeren da svaka pojedinačna misao ovdje računa od NE, i mi ne želimo takav svijet.
Krećemo se prema viziji boljeg svijeta s ljudskim dostojanstvom i slobodom.
Imajući ovo na umu, hvala vam puno.
Hvala vam puno, Beate Pfeil. Moj strelicu su ponovo naoštrili. Još nije gotovo. Ovo olakšanje
nakon što je Corona prošla. To nije istina. Čuli ste.
Mogao bih samo ponoviti sve što si rekao. Samo idemo punom parom u obrazovanje. Koliko god možemo, dok još možemo.
Onda ćemo vidjeti šta će se sljedeće dogoditi. Hvala vam što ste s nama. Zajedno.
Nastavite nas povezivati. Nastavite se povezivati.
Neka dođu što više advokata, sudija i raznih ljudi da ojačaju ovaj front.
Hvala vam na vašoj stručnosti. Potrebna nam je. Hvala.