V další prezentaci nyní zkušený právník rozvede otřesné téma Dr. Michaela Brunnera v ještě praktičtější rovině.
Především se zabývá nebezpečím, které nám hrozí prostřednictvím právních intrik WHO a jejích pandemických
smluv a IHR, tj. mezinárodních zdravotnických předpisů.
Nabízí se otázka: hrozí nám vůbec totalitní režim ve zdravotnictví?
Dříve než pozveme tento další světlý objev do 21. AZK, aby nás obohatil svými odbornými názory, podívejme se na její životopis.
Dr. Beate Sibylle Pfeilová, narozená v roce 1967, je německá právnička a nezávislá výzkumná pracovnice, která se
specializuje na problematiku národnostních menšin v Evropě.
To platí zejména v kontextu ústavního, mezinárodního a evropského práva.
Ve svém oboru se prosadila mnoha přednáškami a zásadními publikacemi, mimo jiné jako
spoluautorka mnohasvazkové příručky o etnických skupinách.
V letech 2008 až 2016 byla redaktorkou.
Od roku 2019 je spolueditorkou časopisu European Journal for Minority Issues, EJM.
Vystudovala práva na univerzitě v Heidelbergu a druhou státní zkoušku složila ve Freiburgu.
V roce 2002 získala s vyznamenáním doktorát z práva na univerzitě v Innsbrucku.
Dvacet let pracovala a věnovala se výzkumu v jihotyrolském Institutu pro etnické skupiny.
z toho 17 let jako zástupce vědeckého ředitele.
V letech 2017-2023 byla německou členkou výboru expertů pro Evropskou chartu regionálních nebo
menšinových jazyků, mezinárodní smlouvu Rady Evropy.
V letech 2017-2022 byla místopředsedkyní Evropského centra pro otázky menšin ve Flensburgu.
V současné době se věnuje korunovým opatřením, včetně plánů WHO z právního hlediska.
Je členkou Sítě kritických soudců a státních zástupců, Lékařů a vědců za zdraví, svobodu a demokracii, Svobodných
právníků, Právníků za osvětu, Světové zdravotnické aliance a profesního sdružení lékařů Hippokratova přísaha.
Dr. Beate Pfeilová dnes hovoří o WHO, smlouvě o pandemii a mezinárodních zdravotnických předpisech.
Hrozí nám totalitní zdravotní režim?
Vítejte, Dr. Beate Pfeilová. Děkujeme, že jste se s námi podělila o své odborné znalosti.
Děkuji mnohokrát. Buďte nabroušeným šípem. Děkuji.
Dnes budu velmi nebezpečný, ale ne tak nebezpečný jako WHO.
A především bych chtěl panu Brunnerovi ze srdce poděkovat za jeho úžasné téma, zejména proto, že právě nedotknutelná lidská
důstojnost mě přiměla k tomu, abych se dal na studium práv.
Tato první věta z německého základního zákona byla vždy inspirací pro celé mé studium práva.
A když dnes mluvím o WHO, myslím, že všichni nemusíme být právníci, pokud si nasadíme brýle lidské
důstojnosti a budeme WHO posuzovat z tohoto pohledu, mohou se nám automaticky vynořit některé odpovědi.
V následujícím textu bych se samozřejmě chtěl zaměřit především na dvě důležité smlouvy WHO, a to na
mezinárodní zdravotní předpisy a pandemickou smlouvu.
Začněme však vysvětlením toho, co již platí u WHO.
Protože to, co jsme zažili v takzvaných korunových letech od roku 2020, a to nelze dostatečně často
zdůrazňovat, souvisí s již existujícím režimem WHO.
Proto první bod, WHO aktuell.
Dále je tu otázka, co nás může čekat, pokud změny mezinárodních zdravotnických předpisů přijaté za pochybných okolností
1. června 2024 skutečně vstoupí v platnost, a to jak z hlediska mezinárodního práva, tak případně i vnitrostátního.
Ve třetím bodě bych se pak rád věnoval smlouvě o pandemii, která byla přijata teprve letos, ale ještě ne v plném rozsahu.
Rád bych to později stručně vysvětlil.
A pak vyvodit závěr v bodě 4.
Bod 5 se týká zjišťování perspektiv: co by se nyní mohlo stát s WHO a jejími plány?
A především otázka, která se týká nás všech: co můžeme dělat? My, jednotliví občané.
Ano, bod 1, začnu u WHO a systémových chyb, které již existují.
Jedná se o absolutní chybu systému.
WHO byla založena v roce 1948 jako sdružení států.
A od poloviny 80. let se zde pomalu, ale jistě objevoval problém, který souvisel mimo jiné s tím, že
USA v polovině 80. let zmrazily členské příspěvky.
Obvyklé je, že tyto organizace jsou financovány z pravidelných neúčelových příspěvků svých členských států.
V polovině 80. let 20. století státy na popud USA rovněž zmrazily členské příspěvky.
A pak začal... A pak se potají, tiše a neslyšně začala odehrávat katastrofa.
V současné době je přibližně 85 % rozpočtu WHO závislých na dobrovolných darech, z
nichž většina je určena na konkrétní účely.
Mezi tyto dárce, kteří jsou nyní dárci WHO, patří také země, které nejen platí členské
příspěvky, ale také... přispívají WHO samostatně.
Říkám, že Německo je zde bohužel velmi příkladné.
Peníze z našich daní tak jdou do WHO za účinnost.
A protože se USA nyní oddělily, je Německo pravděpodobně dárcem číslo jedna.
Mezi dárce patří také mezinárodní vládní organizace a pak přichází na řadu citlivý bod, včetně mnoha soukromých osob.
Jak jsem popsal u třetí šipky, existuje fantastická nová studie z Itálie, ne, z Austrálie, ne z Itálie.
Zkoumali účelové dary WHO - ačkoli je mezi nimi pouze osm farmaceutických společností - ale všechny ostatní instituce,
organizace, které nejsou státy, ale které WHO přispívají na konkrétní účely, mají téměř stoprocentní farmaceutické
zájmy, a tato studie to důmyslným způsobem odhaluje.
Říká se tomu farmaceuticky kompatibilní.
Dvěma hlavními jsou Gatesova nadace a aliance pro očkování Gavi.
Předem ještě jedna poznámka, ale otcové zakladatelé WHO měli něco na mysli, když do článku 37 Ústavy WHO napsali, že
generální ředitel a zaměstnanci nesmí při výkonu svých povinností vyžadovat pokyny od žádné vlády nebo úřadu.
A to, co platí pro vlády nebo úřední vlády, platí tím spíše pro donucovací nařízení farmaceutického průmyslu
nebo organizací s farmaceutickým průmyslem spojených.
To znamená, že WHO těmito účelově vázanými dary porušuje své vlastní stanovy, a navíc existují další pokyny.
V pozadí těchto darů WHO je pak další problém, který nelze dostatečně často zdůrazňovat:
Kdyby například německý Bundestag řekl: ano, prostě musíme opět zvýšit členské příspěvky spolkových zemí,
pak bychom problém závislosti na lécích snadno vyřešili.
Ne, už dlouho tajně a tiše upevňujeme a institucionalizujeme vztahy mezi státy a soukromými společnostmi v pozadí
prostřednictvím této perfidní, řekněme, konstrukce partnerství veřejného a soukromého sektoru, o kterém se už nepochybuje, kde
je samozřejmě WHO propojena s vládami, se slavnou Gatesovou nadací a, pozor, také s
výrobci vakcín například v rámci GAVI nebo CEPI.
Do programu GAVI se zapojily také organizace Unicef, Světová banka a další nevládní organizace.
Komise EU a další výzkumné instituce se zapojily do programu CEPI, který má za úkol
vyvinout vakcíny proti všem pravidlům do 100 dnů.
Z právního hlediska je to naprosto nepřijatelné, protože státy - a teď se vraťme k té základní myšlence, že státy mají sloužit
lidem - a soukromé společnosti, včetně lidské důstojnosti a lidské svobody, a soukromé společnosti,
ty mohou být dokonce legitimně zaměřeny na zisk.
Pokud se však tyto dvě věci spojí a státní instituce se stanou závislými na soukromých darech, které
jsou motivovány ziskem, pak již čelíme katastrofě.
A celým tímto problémem, který je již spojen s WHO a o kterém se dosud nezamyslel například ani jeden poslanec
německého Bundestagu - musíme je na to upozornit - je do očí bijící netransparentnost WHO.
Nejenže máme tato partnerství veřejného a soukromého sektoru, kde se propojuje soukromý a veřejný sektor, ale
také, jak ukázali skvělí kolegové, máme neustálý kolotoč lidí mezi GAVI, Gatesovou nadací a WHO.
Mimochodem, Gatesova nadace se podílí na rozpočtu WHO přibližně 20 %, a to jak přímo, tak nepřímo
prostřednictvím dalších organizací, které sponzoruje.
A pan Gates, který na jedné straně vystupuje jako filantrop, na straně druhé profituje ze všech
těchto zisků plynoucích z těchto údajných darů.
Takže teď tu máme masové střety zájmů, když takzvaný expert WHO na jedné straně pracoval ve farmaceutickém průmyslu a pak
najednou přejde zpátky do WHO nebo pak zase dělá něco v GAVI, tak tu máme střety zájmů ohledně účinnosti a teď na to přijde,
ty se nezveřejňují a najednou tu hraje roli ochrana údajů.
Pak další bod: smlouvy s dárci WHO, ze kterých by snad bylo vidět, jaké účely dárci spojují se svým darem, třeba říkají: Jo,
používejte naši vakcínu ModRNA, je skvělá, aspoň pokud jde o zisk, jinak vám nic nedarujeme, tak nám ji
prosím doporučte, a jaká náhoda, ani tyto smlouvy nejsou zveřejněny, nejsou zpřístupněny veřejnosti.
A korunu tomu nasadil postup WHO nazvaný Postup pro nouzové použití z roku 2022.
Farmaceutické firmy tam již mohou žádat o léky a vakcíny, které pak budou vyrábět, jednou jako jakýsi dry run, než se přesně
dozvíme, který údajně nebezpečný pandemický virus je nyní opět v pohybu, tedy jednou abstraktně s placeholdery a pak v druhém
kroku, když pak nastane tzv. pandemie, s příslušnými konkrétními patogeny, jsou tyto léky a vakcíny
posuzovány, jednou předběžnou komisí, pak pozdní (komisí).
Nyní však přichází skandál par excellence: WHO si vyhrazuje právo sama rozhodovat o tom, jak s výsledky těchto
odborných zpráv naloží či nikoli, a i zde si vyhrazuje právo rozhodnout, zda je zveřejní či nikoli.
WHO si ponechává plnou kontrolu nad výsledky odborných zpráv.
To je také skandál, který nemá obdoby, a pak se divíme, že tolik lidí nyní trpí poškozením způsobeným vakcínou,
očkováním koronou, takzvaným očkováním koronou, a někteří z nich stále nevědí, že to může být příčinou.
Nyní tedy máme WHO, která již nyní trpí obrovskými systémovými chybami, a nyní přichází velmi velký problém
spojený s tím, že jedna osoba ve WHO má nadměrné pravomoci.
A jak víme, právě na generálního ředitele se zaměřují organizace na ochranu lidských práv kvůli válečným zločinům apod.
Tento Tedros, který nemá žádnou demokratickou legitimitu, už může vyhlašovat takzvané
mimořádné zdravotní situace mezinárodního rozsahu.
A na tomto základě může vydávat takzvaná doporučení, přičemž výsledek tohoto veletoče pana Tedrose jsme viděli v roce 2020.
Jak všichni víme, šlo o požadavky na očkování a testování, lékařská vyšetření, léčbu, sledování kontaktů,
izolaci, karanténu, omezení cestování a obchodu atd.
Kontrolor faktů může říci, že ano, ale Tedros musí vzít v úvahu určitá faktická kritéria, jak je
uvedeno v mezinárodních zdravotnických předpisech.
Ano, a právník pak jásá a říká, ano, máme obrovský seznam nemocí, pokud tam jsou a rychle se
šíří po celém světě, pak může vyhlásit stav nouze.
PHEIC, zkráceně Public Health Emergency of International Concern, jaká ironie.
A pokud pak vydává doporučení, například pro obecné nebo specifické požadavky na očkování, musí zkontrolovat přiměřenost,
musí zkontrolovat, zda to vůbec pomáhá omezit infekční nemoci na celém světě, jaké jsou
vedlejší účinky a tak dále, musí udělat všechno.
Ano, je to na papíře, ale, a to je také příliš málo známé, stále příliš málo známé, vědecké důkazy a proporcionalita jsou
zde tak důležité a nestojí za papír, na kterém jsou napsány.
Protože tento Tedros má sice nouzový výbor, který mu radí, ale pouze radí, není nijak nezávislý, jeho členy
jmenuje sám Tedros a v případě potřeby je opět odvolává.
Na rozdíl od tzv. ústavního státu, o který v současnosti usilujeme, zde neexistuje nezávislý kontrolní orgán.
Jaký je výsledek toho všeho?
Hromadně se dostáváme do střetu zájmů.
Hrozí nám obrovské riziko svévole, zneužití moci ze strany pana Tedrose, kterému mohou nejrůznější lidé v
pozadí našeptávat další věci mimo důkazy a přiměřenost.
Proto je to slovo, nebezpečí vnější kontroly, ať už kýmkoli, na konci.
A na konci tohoto řetězce je to nejhorší: nebezpečí, které se již dávno naplnilo, a to masivní porušování
základních práv, včetně práva na život, tělesnou integritu a samozřejmě porušování lidského zdraví.
To je, a nelze to říci dostatečně často, dnešní WHO.
Co nás čeká v budoucnu, pokud budou tyto mezinárodní zdravotnické předpisy, které jsou nám nyní poměrně blízko, přijaty
- jak jsem řekl, loni a nyní uplynula lhůta pro podání námitek téměř pro všechny státy; ta byla 19. července.
Státy by měly možnost vznést námitky proti vstupu těchto mezinárodních
zdravotnických předpisů v platnost od roku 2024 u WHO.
Pak by stará WHO použila předchozí verzi.
Termín 19. července bohužel využilo jen velmi málo zemí, o čemž se více dozvíte později.
Díky tomu, že ostatní státy nevznesly námitky, jsou nyní podle mezinárodního práva povinny tyto mezinárodní ochranné
podmínky provést, pokud tak již neučinily, a ty pak vstoupí v platnost podle mezinárodního práva dne 19. září.
Co se tam píše?
V současném IHR jsme již formulovali PHEIC - nyní se přidává pandemická nouzová situace - jako forma přitěžující okolnosti a
tam najdeme - jako právníci to vidíme stejně, jsou tam další přitěžující prvky trestného činu - musí to být ještě
nebezpečnější, virus se musí šířit ještě rychleji v mnoha zemích.
Jde o překročení kapacity systému zdravotní péče.
Jde o to, že tento virus, jak je strašlivě namalovaný na zdi, může vyvolat sociální a
ekonomický rozvrat a pak se říká, že vysoké riziko stačí.
Takže to je také skandál, který nemá obdoby, ještě fungující, například německý Spolkový ústavní soud by
takový trestný čin musel vlastně rozcupovat hned na začátku.
Pak bod 2: co vlastně nová IGV výslovně říká?
Farmaceutická lobby si pravděpodobně velmi dlouho přála a doufala v nové zaměření, hezký nový jazyk, příslušné zdravotnické
produkty, včetně samozřejmě léků, takzvaných vakcín a také, myslím, velmi znepokojivě, buněčné a genové terapie.
Po tom, co jsme nyní slyšeli od pana Brodyho.
Všechny tyto zdroje mohou být nyní předmětem mimořádných doporučení. Ale TETROS, generální ředitel,
může vydávat doporučení i mimo mimořádné situace.
Jedná se o tzv. stálá doporučení.
Výzkum a vývoj takových produktů má nyní intenzivně pokračovat a z prohlášení WHO je naprosto zřejmé, že se nyní bude jednat
o produkty na bázi modré RNA, zejména pokud jde o očkování.
Má být masivně podporován výzkum a vývoj, po celém světě mají být vybudovány nové dodatečné výrobní závody, protože, jak jsme nyní
slyšeli i v Ženevě, problém s korunou spočíval v tom, že rozvojové země zřejmě neměly dostatečný přístup
ke všem těmto požehnáním, a proto se nyní používá zásada spravedlnosti, rovného rozdělování.
A solidarita, v jejímž rámci by bohatší země měly sáhnout do kapes, aby ty chudší mohly vyrábět ještě více.
A jak jsem se již zmínil, existuje již tento seznam nouzových povolení, což znamená, že WHO se již
snaží vyvíjet masivní vliv na světové regulační orgány.
A nechal jsem si to od odborníků vysvětlit. Výroba této takzvané ModRNA vakcíny je nevyhnutelně
spojena s určitou formou výzkumu zisku funkce.
To znamená, že pandemické patogeny, o které se nyní celosvětově usilovně usiluje, protože jsou také velmi výnosné, jsou
uměle modifikovány v laboratoři, tj. uměle se vytvoří mutace, aby bylo možné vyvinout vakcínu právě proti této mutaci.
Odborníci se přou, nakolik je to nebezpečné.
Pak slyším doktora Wodarga, pak profesora Wiesendangera.
Nejsem odborník, nemohu to posoudit.
Vidím jen, že tlak, který je zde vyvíjen, je zcela jasný: jsou zde jasné zájmy.
Jsou lidé, kteří by rádi viděli novou pandemii.
Tolik z toho všeho mohu vyčíst.
Jinými slovy, dochází k dalšímu posilování jednostranného, farmaceuticky orientovaného obrazu medicíny.
Zvýšila se bezpečnostní rizika.
Profesor Kemmerer správně říká, že s touto modifikací injekce RNA najde pandemie v lidském těle mnohem lepší půdu pod nohama.
Injekce dále urychlují pandemie, protože tlumí imunitní systém.
Na základě současného stavu poznání to lze říci s jistotou.
Život a zdraví jsou ohroženy ještě více.
Nyní přichází třetí velmi nebezpečný bod.
V tomto IHR je nyní obsaženo to, co již dlouho slyšíme z EU a co slyšíme i v našich zemích.
Jsme zde na konferenci proti cenzuře.
A jedním z nejnebezpečnějších ideologických nástrojů je perfidní představa, že někde existuje autorita, která si
osobuje právo bojovat proti dezinformacím a dezinformacím.
A tento monopol na pravdu - a já se vždycky divím, že se na něj žádný ústavní soudce, téměř žádný odborník
na ústavní právo neodvolává - je v podstatě naprosto v rozporu se základními právy.
Základní právo na svobodu projevu a akademickou svobodu je založeno na myšlence svobodné
výměny názorů prostřednictvím svobodné diskuse.
A pokud je tato svoboda omezena, pak je potlačena již ve své podstatě.
Nyní je to zavedeno, aniž by se z oficiální strany ozvaly nějaké protesty.
Boj proti dezinformacím a dezinformacím v tomto novém MHP.
K tomu se přidává komunikace o rizicích.
Takže tam také sedí někdo, kdo ví, jak to funguje, jak toto riziko vypadá.
A nyní určuje, co se obyvatelstvu sděluje, jaké riziko by mělo být.
A všechno ostatní je vybledlé.
Za tím stojí velmi perfidní koncept. Říká se mu boj s infodemisí.
Opět propagandistický jazyk: infodemický, téměř stejně nebezpečný jako pandemie.
A teorie již uvádí, že i příliš mnoho informací může být zrušeno.
Kdo rozhoduje o tom, co je příliš mnoho?
A tak my lidé už nejsme schopni rozlišovat mezi tím, jaké informace konzumujeme a jaké ne.
Pak se ve WHO už dlouho děje něco s řízením chování, ale nejen tam.
Lidé už nejsou přesvědčováni, aby dodržovali určité zásady, silou přesvědčování a dobrou prací státních orgánů
- to by bylo úžasné - ale jde o to, aby se chování lidí řídilo na psychologické úrovni.
Pak už nepotřebujeme vědecké důkazy, jak je to praktické pro ty, kteří chtějí vykonávat moc nebo vydělávat.
K tomu přispívá i skutečnost, že WHO podepsala smlouvy s celým digitálním průmyslem velkých technologií.
A kdo jim také v případě pochybností může říci, co je pravda a co lež.
Překvapivě ani ty nejsou otevřené.
Takže tu máme v podstatě boj proti svobodě, názoru, informacím a také tisku, svobodnému tisku,
svobodným médiím, která reprezentují odlišné názory.
A samozřejmě, a to je zcela fatální, svoboda vědy.
A pak poslední zásadní bod: co je ještě v IHR?
Nyní říkáte státům, aby zřídily národní orgán pro MZP, který se samozřejmě musí zabývat výhradně plněním závazků MZP, a také na
správní úrovni mezi tím, například v Německu na úrovni spolkových zemí nebo na úrovni obcí, všude se mají
zdravotnické orgány orientovat nebo mít zájem, řekl bych, na tom, aby se přizpůsobily závazkům WHO.
V případě pochybností se již nekontroluje, zda jsou rozumné a především zda jsou v
souladu se základním zákonem, s lidskými právy.
Tlak na implementaci se proto u signatářských států výrazně zvyšuje.
To by byl IGV 2024, kterému čelíme.
Smlouva o pandemii je stále ještě v nedohlednu a s velkou dávkou štěstí by se nemusela uskutečnit.
To je také souvislost s těmito pandemickými mimořádnými událostmi.
Samotná pandemická smlouva však neobsahuje žádné oprávnění k vyhlášení stavu nouze.
Bohužel na to již máme IGV.
Uvádí však například, že smlouva platí během pandemií a mezi nimi.
Prosazuje se zde tedy pandemický příběh.
Žijeme ve věku pandemií.
Jediným možným vysvětlením je zoonóza, která v konečném důsledku zahrnuje i lidskou činnost v
pozadí. Klíčové slovo gain-of-function research.
Ta rychle vyprchala.
Dále dochází k další konkretizaci a posílení propagace těchto relevantních zdravotnických produktů.
Vše, co jsem zde již zmínil v souvislosti s IHR.
Kromě toho by mělo docházet k přenosu technologií mezi bohatými a chudými.
Dále pak slavný systém přístupu k patogenům a sdílení přínosů.
Problémem je, že země světa přirozeně bojují o přístup ke genetickému materiálu.
Na tomto základě však lze vyvíjet léky a vakcíny - je to skvělý model zisku.
Zejména chudí se přirozeně chtějí podílet na ziscích bohatých.
Možná je to naše štěstí, protože uvnitř se vedou spory o finance.
A to je také důvod, proč se tato pandemická smlouva dosud neuskutečnila.
A to je důvod, proč bylo letos při přijímání smlouvy téměř přehlédnuto, že v čl. 12 odst. 2 se uvádí, že smlouva
může být otevřena k podpisu až poté, co se zúčastněné strany dohodnou na příloze k tomuto tzv. papežskému systému.
To znamená, že máme záblesk naděje, že vnitřní spor - když se dva perou, třetí je šťastný - případně spor o peníze,
zde sehraje hlavní roli a ušetří nás této pandemické smlouvy.
A to by bylo fantastické.
(Jde) samozřejmě stále o posílení systémů nouzového schvalování.
To, co se dříve nacházelo na tomto dodatečném listu - budu mu říkat seznam nouzového použití -, je tam nyní konkretizováno.
Takže nakonec jde o vytvoření globálního medicínsko-průmyslového komplexu, o nic jiného.
Nejde o zdraví. Jde o opak zdraví. Lidé zde budou žít.
Lidské zdraví a tělesná integrita jsou ohroženy v zájmu zisku a moci.
A pak tu máme bod tři: infodemický koncept v pandemické smlouvě je velmi znepokojivý.
V rámci IHR bojujeme proti dezinformacím a dezinformacím.
Nyní přichází další bomba.
Cílem je posílit vědeckou zdravotní a pandemickou gramotnost obyvatelstva.
Zde se tedy jasně projevuje údajný monopol WHO na pravdu: obyvatelstvu je třeba vymývat mozky v
oblasti pandemií, veřejného zdraví a vědy - samozřejmě jen to, co pod těmito pojmy rozumí WHO.
Ano, protože, jak jsem řekl, nemáme žádný kontrolní orgán.
Vysoce postavený představitel OSN to již řekl zcela jasně, aniž by se OSN jakkoli ozvala; WHO je, jak
známo, dceřinou společností OSN a OSN je vlastníkem vědy.
Co má věda společného s majetkem?
Jediným vysvětlením je vždy moc a zisk.
Lidé by pak měli být informováni o účinnosti a bezpečnosti zdravotnických výrobků.
To se proto bude považovat za samozřejmost a kontrola chování se bude dále podporovat.
Pak tu máme další inovace, posílený monitorovací mechanismus a pak zavedení již existujícího principu jednoho zdraví, který
propojuje zdraví zvířat se zdravím životního prostředí, se zdravím lidí a který dává WHO další nezměrné pravomoci a
který samozřejmě slouží také jako základ této teorie zoonóz.
Že pandemie nikdy nemohou být způsobeny lidmi, ale pouze tím, že zvířata z jakéhokoli důvodu náhle
nebezpečně onemocní a celá věc se pak rozšíří na lidi.
Zoonotické šíření je samozřejmě již zahrnuto.
Ano, a když se na celou věc podíváme znovu, myšlenka, že lidská důstojnost je nedotknutelná, myšlenka lidských práv, svobody.
Pokud se pak podíváme na tyto smlouvy, zjistíme, že především dochází k faktickému ohrožení státní suverenity.
Zdůrazňuji de facto, protože ani v roce 2020 nebyl žádný stát povinen jednoduše implementovat to, co doporučuje WHO.
Ale dokázali to.
Udělali to a mě to hluboce šokovalo.
A pan Brunner dobře vysvětlil, kde jsou nedostatky v našich právních systémech.
Podle mého názoru chybí étos, bez něhož nemůže existovat ani ten nejkrásnější právní systém, étos, který
je schopen kompenzovat i nedostatky právního systému.
Měli jsme časy, například v Německu a jistě i jinde, kdy fungoval Spolkový ústavní soud, který považoval svobodu a důstojnost
jednotlivce za výchozí a konečný bod a stavěl je na první místo.
A to vše bylo ztraceno.
Vzpomínám si, jak jsem se zděsil, když jsem v Handbuch des Staatsrechts poprvé četl, že každá ústava
žije z předpokladů, které si sama nemůže vytvořit.
A vždycky jsem si říkal, že ano, když je to na papíře, tak se to bude ctít.
Tak naivní může být student práv.
Teď jsem dostal lekci, ale úplně první.
S touto kognitivní válkou, s touto infodemokratickou politikou, s tímto zákonem EU o digitálních službách, s touto šílenou
nemocí ověřovatelů faktů, skončíme s úplnou rekvalifikací lidí ze samostatně myslících občanů na poslušné poddané.
To platí pro všechny oblasti, včetně státní správy, soudnictví, zákonodárství atd.
Bez tohoto étosu lidské důstojnosti a svobody nemůže právní systém fungovat.
Pan Brunner to řekl krásně a možná právě na tomto místě: první návrh německého základního zákona původně obsahoval
větu, že stát existuje kvůli člověku, nikoli člověk kvůli státu.
A to všechno se nyní, jak to krásně vyjádřil jiným způsobem, v tuto chvíli rozpadlo.
Svrchovanost je tedy nadále masivně ohrožována WHO a zcela selhává ústavní kontrola, včetně ústavních soudů.
Vidím to s hrůzou, zejména v Německu, a politická perzekuce, která se odehrává v naší
zemi, je něco, co by mě ani ve snu nenapadlo.
A pak samozřejmě zvýšené riziko masivního omezování svobody, svévolného vyhlašování výjimečného stavu,
případně trvalého vydávání doporučení omezujících svobodu.
A to v situaci, kdy na úrovni WHO chybí kontrolní orgány a státy své kontrolní orgány jednoduše ignorují.
Pak tu máme další důležitou věc, na kterou opakovaně upozorňovaly kolegyně Silvia Behrendtová a Amrei Müllerová: máme
tu, a to zapadá do celkového globálního obrazu, plíživou ideologickou militarizaci zdravotní politiky.
Není to ve smlouvách, ale existuje doktrína o globální zdravotní bezpečnosti: patogeny jsou považovány za vojenského nepřítele,
bezpečnostní riziko, a pak musí existovat automatická reakce, takže je zaveden automatický
mechanismus a samozřejmostí je očkování proti nim.
Lidé se již neptají, zda očkují lidi k smrti.
A také jsme zahrnuli, i když samozřejmě jen na jednom místě, posílení celkového digitálního dohledu nad lidstvem, protože
nyní byly zavedeny digitální očkovací pasy, což je nejen, ale také velmi důležitá záležitost, pokud jde o totalitní kontroly.
Pak samozřejmě zvýšené zdravotní procedury prostřednictvím tohoto medicínsko-farmaceutického komplexu,
infodemického konceptu, to už jsem podrobně popsal.
A pak také plíživá ideologická reorganizace těchto smluv.
Jde o to, aby se lidé pomalu, ale jistě zbavovali představy, že já jsem jedinec a že moje svoboda je výchozím a konečným bodem.
Ne, vy nejste nic, komunita je všechno.
Zní vám to povědomě?
Lidská důstojnost již není problém.
Máme vývoj směrem ke kolektivní poslušnosti.
Patří sem například celospolečenský přístup.
To znamená, že když se objeví nebezpečná pandemie, musí všichni ve společnosti držet při sobě a táhnout za jeden provaz.
Co to logicky znamená?
Logicky, pokud se nepřestěhujete na pláž, jste mimo, to už jsme viděli.
Musíte si zajistit imunitu vůči svým základním právům, jinak je po vás.
Cokoli s odlišným názorem je masivně napadáno v té či oné formě a pak jsou tu tato
pseudozákladní práva na spravedlnost a solidaritu.
A ty jsou pak v souladu se skutečnými lidskými právy.
Ano, to je vlastně odpověď.
Ptám se, zda nás ohrožuje totalitní zdravotní režim?
Máme tu nejen totalitní zdravotní režim, který je ve vzduchu, ale i celosvětový vývoj směrem k autoritářství a
totalitě tam, kde to ještě není nebo nebylo tak daleko.
Tam to přijde.
Máme masivní tlak na právní stát, na základní práva, včetně práva na dobrovolný souhlas s lékařskými pokusy, jak
je již uvedeno v článku 7 Paktu OSN o lidských právech.
Máme tu tlak na suverenitu členských států a nakonec i toto velmi velké nebezpečí.
Takže je to opravdu o všem.
Proto oddíl 5, velmi stručně, co se děje dál?
Máme, díky Bohu, můžete se k těmto státům stavět, jak chcete, ale vystoupení USA bylo nesmírně důležitým signálem.
Následovala Argentina.
Tyto státy již nebudou podporovat žádnou verzi IHR.
Tyto IHR 2024 nejsou také podporovány Izraelem a Itálií, velmi vzrušující.
Rakousko také vzneslo námitku, ale jen proto, říkám v uvozovkách, že si velmi pozdě uvědomilo, že Parlament ještě nedal souhlas.
Podle ústavy však měla být schválena; dokonce již první MZV.
To znamená, že budou chtít získat souhlas parlamentu - ale i tak.
V případě pandemické smlouvy, jak jsem ji již popsal, lze doufat, že se neuskuteční.
A jedna důležitá věc - a všiml jsem si toho na příkladu Rakouska - je, že vlády, pokud nejsou přímo demokraticky zvolené, mohou
podle mezinárodního práva vyjednávat a podepisovat smlouvy.
Zpravidla však musí souhlasit parlamenty.
V Rakousku se nám to také podařilo iniciovat na poslední chvíli, protože se to kupodivu nějak přehlédlo.
Proto je důležité, aby jednou věcí bylo zastoupení podle mezinárodního práva a druhou
demokratická legitimizace těchto vládních rozhodnutí.
Zpravidla se jedná o parlamenty.
Jinými slovy, vyzýváme také právníky celého světa, aby znovu zkontrolovali: nechali jste vůbec parlament, aby se vyjádřil?
Pokud ne, odkažte se na něj a vyžádejte si ho.
V opačném případě nelze v těchto zemích jednoduše požadovat dodržování těchto IHR.
Německo je o něco důkladnější a nyní přijalo zákon o souhlasu prostřednictvím spolkové vlády.
Německo však již nechalo uplynout lhůtu pro podání námitek, což vlastně odpovídá ratifikačnímu aktu.
Představte si, že Spolkový sněm a Spolková rada tento zákon o souhlasu neschválí.
Pak se vláda dostane do potíží.
Na jedné straně má povinnost vyplývající z mezinárodního práva, na druhé straně však nesmí
přehlasovat demokraticky deklarovanou vůli Parlamentu.
Lze se obávat, že se dohodnou.
Ale i tak je to pro mě velmi vzrušující, co se děje.
A je to, pocházím z oblasti lidských práv, musíme také využít každé příležitosti, která se nám v souvislosti s
Rakouskem naskytne, abychom na tyto problémy upozornili.
Je také zajímavé, že v Německu již tento zákon uvádí, že souhlas s MOP omezuje základní právo na tělesnou
integritu, osobní svobodu, tajemství korespondence, pošty a telekomunikací a právo na svobodu pohybu.
Předpokládají tedy, že je to automatické, ačkoli německé orgány by musely právní předpisy WHO skutečně provést.
Ano, a my jsme se s panem Brunnerem nedomluvili.
Pro mě je však vždy důležité vrátit se k myšlence lidské důstojnosti, pokud jde o to, co můžeme dělat.
Bylo krásně popsáno, že myšlenka lidské důstojnosti, která je také étosem Základního zákona, vychází z myšlenky, že
člověk je obrazem Božím, a je tedy inspirována křesťanstvím.
Hodnota lidské bytosti vyplývá z toho sama o sobě.
A z myšlenky osvícenství, která říká, že jde o to, aby se člověk vymanil ze své nezralosti, kterou si sám způsobil.
Bez tohoto étosu by v našem právním systému nefungovalo nic a v našich životech možná téměř nic.
Proto je potřeba udělat vše pro to, abyste se mohli zúčastnit.
Pan Sasek to řekl dobře: vždycky žádat o pomoc, vzdělávat lidi ve společnosti i z druhé strany, politickou
činností, demonstracemi, letáky, přednáškami, čímkoli.
Prostřednictvím svobodných médií, oslovením korporátních médií.
Zkoušejte to znovu a znovu, možná tam sedí někdo, kdo je přístupný.
A především vzděláváním politiků, pokud jsou to ještě lidé, kteří snad ještě nic netuší.
Předpokládám, že je mnoho těch, kteří nejsou nic netušící.
Ale možná, že nic netušící zadáci informovaných.
Prosím, objasněte to a povzbuďte lidi, aby se zde rozhodli podle svého svědomí.
A nakonec se vždy snažte co nejčastěji obracet na soudy a poukazovat na to, že jsou
zde porušována elementární lidská práva.
A každý jednotlivý čin, dokonce jsem přesvědčen, že každá jednotlivá myšlenka se zde počítá NE a my takový svět nechceme.
Směřujeme k vizi lepšího světa s lidskou důstojností a svobodou.
S ohledem na to vám velmi děkuji.
Moc vám děkuji, Beate Pfeilová. Můj šíp je opět nabroušen. Ještě není konec. Tento výdech po
koruně je u konce. Není to pravda. Slyšeli jste to.
Mohl bych jen zopakovat vše, co jste řekl. Prostě jděte na plný plyn s průzkumem. Kdekoli to půjde, dokud to ještě jde.
Pak se podíváme dál. Děkujeme, že jste s námi. Společně. Pokračujte v navazování
kontaktů s námi. Pokračujte v navazování kontaktů.
Kéž by na tuto frontu přišlo co nejvíce právníků, soudců a všeho možného a posílilo ji.
Děkujeme vám za vaše odborné znalosti. Potřebujeme ji. Děkujeme.