Nākamajā prezentācijā pieredzējis jurists izvērsīs Dr. Mihaela Brunnera satraucošo tēmu vēl praktiskākā veidā.
Galvenokārt tajā ir aplūkotas briesmas, kas mums draud ar PVO un tās pandēmijas līgumu, kā arī IHR, t.i., starptautisko
veselības aizsardzības noteikumu, juridiskajām intrigām.
Rodas jautājums: vai mums vispār draud totalitārs veselības aprūpes režīms?
Pirms mēs aicinām šo jauno spīdekli pievienoties 21. AZK, lai bagātinātu mūs ar savām
ekspertu perspektīvām, ielūkosimies viņas CV.
Dr. Beate Sibylle Pfeil, dzimusi 1967. gadā, ir vācu juriste un neatkarīga pētniece, kas
specializējas mazākumtautību jautājumos Eiropā.
Tas jo īpaši attiecas uz konstitucionālajām, starptautiskajām un Eiropas tiesībām.
Viņa ir guvusi atzinību savā specializētajā jomā, uzstājoties ar daudziem priekšlasījumiem un fundamentālām publikācijām, tostarp
kā daudzsējumu rokasgrāmatas par etniskajām grupām līdzautore.
Viņa bija redaktore no 2008. līdz 2016. gadam.
Kopš 2019. gada viņa ir viena no Eiropas Mazākumtautību jautājumu žurnāla (European Journal for Minority Issues, EJM) redaktorēm.
Viņa studēja jurisprudenci Heidelbergas Universitātē un Freiburgā nokārtoja otro valsts eksāmenu.
2002. gadā viņa ar izcilību ieguva doktora grādu tiesību zinātnēs Insbrukas Universitātē.
Viņa 20 gadus strādāja un veica pētījumus Dienvidtiroles Etnisko grupu institūtā.
17 gadus, no kuriem 17 gadus strādājis par zinātniskā direktora vietnieku.
No 2017. līdz 2023. gadam viņa bija Eiropas Padomes starptautiskā līguma - Eiropas Reģionālo vai mazākumtautību
valodu hartas - ekspertu komitejas locekle no Vācijas.
No 2017. līdz 2022. gadam viņa bija Eiropas Mazākumtautību jautājumu centra Flensburgā priekšsēdētāja vietniece.
Pašreizējā darbā viņa pievēršas koronāriem pasākumiem, tostarp PVO plāniem no juridiskā viedokļa.
Viņa ir kritisko tiesnešu un prokuroru tīkla, organizācijas "Ārsti un zinātnieki par veselību, brīvību un demokrātiju",
organizācijas "Brīvie juristi", organizācijas "Juristi par apgaismību", Pasaules Veselības alianses un
profesionālās ārstu asociācijas "Hipokrāta zvērests" biedre.
Šodien Dr. Beate Pfeil stāsta par PVO, pandēmijas līgumu un starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem.
Vai mūs apdraud totalitārs veselības aprūpes režīms?
Laipni lūdzam, Dr. Beate Pfeil. Paldies, ka dalāties ar mums savās zināšanās.
Liels paldies. Esi uzasināta bulta. Paldies.
Šodien es būšu ļoti bīstams, bet ne tik bīstams kā PVO.
Un pirmkārt un galvenokārt es vēlos no sirds pateikties Brunnera kungam par viņa brīnišķīgo tēmu, jo īpaši
tāpēc, ka tieši šī neaizskaramā cilvēka cieņa bija tas, kas mani pamudināja uzsākt tiesību studijas.
Šis pirmais teikums no Vācijas Pamatlikuma vienmēr ir bijis mans iedvesmas avots visām manām juridiskajām studijām.
Un, kad es šodien runāju par PVO, es domāju, ka mums visiem nav jābūt juristiem, ja mēs uzliksim cilvēka
cieņas brilles un vērtēsim PVO no šī viedokļa, dažas atbildes var rasties automātiski.
Turpmāk es, protams, vēlos pievērsties galvenokārt diviem svarīgiem PVO līgumiem - starptautiskajiem
veselības aizsardzības noteikumiem un pandēmijas līgumam.
Bet sāksim ar skaidrojumu par to, ko jau piemēro PVO.
Jo tas, ko mēs esam piedzīvojuši tā sauktajos "vainaga" gados no 2020. gada, un to nevar pietiekami bieži
uzsvērt, ir saistīts ar jau spēkā esošo PVO režīmu.
Līdz ar to pirmais punkts, WHO aktuell.
Vēl ir jautājums par to, ar ko mēs varētu saskarties, ja 2024. gada 1. jūnijā patiešām stāsies spēkā 2024. gada 1. jūnijā
apšaubāmos apstākļos pieņemtie grozījumi starptautiskajos veselības aizsardzības noteikumos - gan no starptautisko
tiesību, gan, iespējams, arī no iekšpolitikas viedokļa.
Trešajā punktā es vēlētos pievērsties pandēmijas līgumam, kas tika pieņemts tikai šogad, bet vēl ne pilnībā.
Vēlāk es vēlētos to īsi paskaidrot.
Un tad izdariet secinājumus 4. punktā.
Piektais punkts attiecas uz perspektīvu apzināšanu: kas tagad varētu notikt ar PVO un tās plāniem?
Un galvenokārt jautājums, kas, manuprāt, attiecas uz mums visiem: ko mēs varam darīt? Mēs, individuālie pilsoņi.
Jā, 1. punkts. Es sākšu ar to, ka vēlos kaut ko teikt par PVO un tās pašreizējām sistēmas kļūdām.
Tā ir absolūta sistēmas kļūda.
PVO tika dibināta 1948. gadā kā valstu apvienība.
No 80. gadu vidus lēnām, bet pamazām radās problēma, kas cita starpā bija saistīta ar to,
ka ASV 80. gadu vidū iesaldēja dalības maksu.
Parasti šādas organizācijas tiek finansētas no regulārām, neierobežotām iemaksām, ko veic to dalībvalstis.
80. gadu vidū arī valstis iesaldēja dalības maksu, jo ASV deva impulsu.
Un tad sākās... Tad slepeni, klusi un klusi sākās nelaime.
Pašlaik aptuveni 85 % no PVO budžeta ir atkarīgi no brīvprātīgiem ziedojumiem, no kuriem
lielākā daļa ir paredzēta konkrētiem mērķiem.
Starp šīm donorvalstīm, kas tagad ir PVO līdzekļu devēji, ir arī valstis, kuras ne tikai maksā
dalības maksu, bet arī... ziedo PVO atsevišķi.
Vācija, es saku, diemžēl šeit ir ļoti priekšzīmīga.
Tātad mūsu nodokļu nauda tiek novirzīta PVO par potences uzlabošanu.
Un, tā kā ASV tagad ir atdalījušās, Vācija, iespējams, ir donors numur viens.
Pēc tam donoru vidū ir arī starptautiskās valdības organizācijas, un tad seko sensitīvais
jautājums, kurā ir iesaistītas daudzas privātpersonas.
Tagad, kā jau aprakstīju pie trešās bultas, ir fantastisks jauns pētījums no Itālijas, nē, no Austrālijas, nevis Itālijas.
Viņi ir pētījuši mērķdotācijas PVO - lai gan starp tām ir tikai astoņi farmācijas uzņēmumi -, taču visās pārējās iestādēs,
organizācijās, kas nav valstis, bet kas ziedo PVO konkrētam mērķim, gandrīz 100 % ir farmācijas
intereses, un šis pētījums to atklāj atjautīgā veidā.
Viņi to sauc par farmācijas saderīgu.
Divi galvenie ir Geitsu fonds un vakcīnu alianse Gavi.
Vēl viens punkts iepriekš, bet PVO dibinātāji bija kaut ko domājuši, kad PVO Konstitūcijas 37. pantā ierakstīja, ka
ģenerāldirektors un personāls, pildot savus pienākumus, nedrīkst pieprasīt norādījumus no valdības vai iestādes.
Un tas, kas attiecas uz valdībām vai oficiālām valdībām, vēl jo vairāk attiecas uz piespiedu noteikumiem, ko izdod farmācijas
nozare vai ar farmācijas nozari saistītas organizācijas.
Tas nozīmē, ka PVO ar šiem mērķdotācijām pārkāpj savu konstitūciju, turklāt ir arī papildu vadlīnijas.
Turklāt šo PVO ziedojumu kontekstā ir vēl viena problēma, ko nevar pietiekami bieži uzsvērt:
Ja, piemēram, Vācijas Bundestāgs teiktu: jā, mums vienkārši atkal jāpalielina valstu dalības maksa, tad mēs
viegli atrisinātu atkarības problēmu no medikamentiem.
Nē, mēs jau sen esam slepeni un klusi nostiprinājuši un institucionalizējuši attiecības starp valstīm un privātiem
uzņēmumiem, izmantojot šo perfidozo, es teiktu, publiskā un privātā sektora partnerību konstrukciju, kas vairs netiek
apšaubīta, kur, protams, PVO ir saistīta ar valdībām, ar slaveno Geitsa fondu un, atcerieties, arī ar
vakcīnu ražotājiem, piemēram, GAVI vai CEPI ietvaros.
GAVI atbalsta arī Unicef, Pasaules Banka un citas NVO.
ES Komisija un citas pētniecības iestādes ir iesaistījušās CEPI programmā, kuras mērķis ir 100 dienu
laikā izstrādāt vakcīnas pret visiem noteikumiem.
No juridiskā viedokļa tas ir absolūti nepieņemami, jo valstīm - tagad atgriezīsimies pie pamatidejas, ka valstīm ir jākalpo
cilvēkiem - un privātiem uzņēmumiem, tostarp cilvēka cieņai un cilvēka brīvībai, un privātiem
uzņēmumiem, tie var pat likumīgi būt orientēti uz peļņu.
Bet, ja abas šīs lietas apvieno un valsts iestādes kļūst atkarīgas no privātiem ziedojumiem, kuru
pamatā ir peļņa, tad mēs jau saskaramies ar katastrofu.
Un visa šī problēma, kas jau ir saistīta ar PVO un par kuru, piemēram, neviens Vācijas Bundestāga deputāts
līdz šim nav aizdomājies - mums tas viņiem ir jānorāda -, ir acīmredzams PVO pārredzamības trūkums.
Mums ir ne tikai šīs publiskā un privātā sektora partnerības, kur privātais un publiskais sektors ir saistīti, bet
arī, kā lieliski kolēģi ir pierādījuši, pastāvīgs cilvēku karuselis starp GAVI, Geitsa fondu un PVO.
Starp citu, Gatesa fonda līdzekļi veido aptuveni 20 % no PVO budžeta gan tieši, gan netieši,
izmantojot citas organizācijas, kuras tas sponsorē.
Un Geitsa kungs, kurš, no vienas puses, uzstājas kā filantrops, no otras puses, gūst
peļņu no visiem šiem iespējamajiem ziedojumiem.
Tātad tagad mums masveidā ir interešu konflikti, ja tā sauktais PVO eksperts, no vienas puses, ir strādājis farmācijas nozarē un
tad pēkšņi pāriet atpakaļ uz PVO vai pēc tam atkal kaut ko dara GAVI, tad mums ir interešu konflikti attiecībā uz
iedarbīgumu, un tagad, kad runa ir par to, tie netiek atklāti, un datu aizsardzībai šeit pēkšņi ir nozīme.
Tad nākamais punkts: līgumi ar PVO donoriem, no kuriem, iespējams, var redzēt, kādiem mērķiem donori saista savu
ziedojumu, iespējams, viņi saka: Jo, lietojiet mūsu ModRNA vakcīnu, tā ir lieliska, vismaz attiecībā uz peļņu, citādi mēs
jums neko nedāvināsim, tāpēc, lūdzu, ieteiksiet to, un kāda sakritība, ka šie līgumi arī netiek
publiskoti, nav pieejami plašākai sabiedrībai.
Un vislielākais panākums ir procedūra, ko PVO 2022. gadā nosauca par Ārkārtas lietojuma uzskaites procedūru.
Farmaceitiskās kompānijas jau tagad var pieteikties medikamentiem un vakcīnām, ko tās pēc tam ražos, vienreiz kā sava veida "sauso
piegājienu", pirms mēs precīzi zinām, kurš it kā bīstamais pandēmijas vīruss tagad atkal ir ceļā, t.i., vienreiz abstrakti
ar vietvārdiem, un tad otrajā posmā, kad tā sauktā pandēmija tad notiek, ar attiecīgajiem konkrētajiem
patogēniem, šos medikamentus un vakcīnas vērtē, vienreiz sākotnējā komiteja, pēc tam vēlākā (komiteja).
Bet tagad sākas skandāls par excellence: PVO patur tiesības pati izlemt, ko darīt vai nedarīt ar šo ekspertu
ziņojumu rezultātiem, un arī šajā gadījumā tā patur tiesības izlemt, vai tos publicēt vai nepublicēt.
PVO saglabā pilnīgu kontroli pār ekspertu ziņojumu rezultātiem.
Tas arī ir nepieredzēts skandāls, un tad mēs brīnāmies, kāpēc tik daudzi cilvēki tagad cieš no vakcīnas, tā
sauktās korona vakcinācijas, un daži no viņiem joprojām nezina, ka tas varētu būt cēlonis.
Tātad tagad mums ir PVO, kas jau tagad cieš no milzīgām sistēmas kļūdām, un tagad rodas ļoti liela problēma, kas
saistīta ar to, ka vienai personai PVO ir pārmērīgas pilnvaras.
Un, kā mēs zinām, ģenerāldirektors ir tas, kurš ir cilvēktiesību organizāciju uzmanības centrā par kara noziegumiem utt.
Šis Tedross, kuram nav nekādas demokrātiskas leģitimitātes, jau tagad var izsludināt tā sauktās
starptautiska mēroga ārkārtas situācijas veselības jomā.
Un uz šā pamata var sniegt tā sauktos ieteikumus, un mēs esam redzējuši šīs Tedrosa kunga
augstprātīgās rīcības rezultātu 2020. gadā.
Kā mēs visi zinām, runa bija par vakcinācijas un testēšanas prasībām, medicīniskām pārbaudēm, ārstēšanu,
kontaktu izsekošanu, izolāciju, karantīnu, ceļošanas un tirdzniecības ierobežojumiem utt.
Faktu pārbaudītājs varētu teikt, ka jā, bet Tedrosam ir jāņem vērā daži faktiskie kritēriji, kas noteikti
starptautiskajos veselības aizsardzības noteikumos.
Jā, un tad jurists uzmundrina un saka: jā, mums ir milzīgs slimību saraksts, ja tās ir un ātri izplatās
visā pasaulē, tad viņš var izsludināt ārkārtas stāvokli.
PHEIC saīsinājumā - starptautiskas nozīmes ārkārtas situācija sabiedrības veselības jomā, kāda ironija.
Un, ja viņš pēc tam sniedz ieteikumus, piemēram, par vispārējām vai konkrētām iestādēm noteiktām vakcinācijas prasībām, tad viņam
ir jāpārbauda proporcionalitāte, jāpārbauda, vai tas vispār palīdz ierobežot infekcijas slimības visā
pasaulē, kā ir ar blakusparādībām utt., viņam ir jādara viss.
Jā, tas ir uz papīra, bet, un tas arī ir pārāk maz zināms, joprojām pārāk maz zināms, zinātniskie
pierādījumi un samērīgums ir tik svarīgi un nav tā vērti papīra, uz kura tie ir uzrakstīti.
Tā kā Tedrosam ir ārkārtas komiteja, kas viņam sniedz padomus, bet tikai padomus, tā nekādā ziņā nav neatkarīga, tās locekļus
ieceļ pats Tedross un vajadzības gadījumā tos atkal atceļ.
Atšķirībā no tā sauktās konstitucionālās valsts, ko mēs pašlaik cenšamies panākt, šeit nav neatkarīgas uzraudzības iestādes.
Kāds ir tā rezultāts?
Mums masveidā ir interešu konflikti.
Mums ir milzīgs patvaļas, ļaunprātīgas izmantošanas, varas ļaunprātīgas izmantošanas risks no Tedrosa kunga
puses, kuram visdažādākie cilvēki, kas nav pierādījumi un samērīgums, fonā var pačukstēt citas lietas.
Tāpēc šis vārds, ārējās kontroles briesmas, lai arī kas to darītu, ir pašā apakšā.
Un kas ir šīs ķēdes beigās, tas ir vissliktākais - draudi, kas jau sen ir apzināti, masveida pamattiesību
pārkāpumi, tostarp tiesības uz dzīvību, fizisko neaizskaramību un, protams, cilvēku veselības pārkāpumi.
Tā ir - un to nevar pietiekami bieži atkārtot - PVO šodien.
Kas mūs sagaida nākotnē, ja šie starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi, kas tagad ir salīdzinoši tuvu mums, tiks
pieņemti - kā jau minēju, pagājušajā gadā un tagad gandrīz visām valstīm ir beidzies
iebildumu iesniegšanas termiņš; tas bija 19. jūlijs.
Valstīm būtu bijusi iespēja iebilst pret šo starptautisko veselības aizsardzības noteikumu
stāšanos spēkā no 2024. gada, vēršoties pie PVO.
Tad vecā PVO būtu piemērojusi iepriekšējo versiju.
Diemžēl ļoti maz valstu izmantoja šo 19. jūlija termiņu, par to vēlāk.
Tā kā iebildumi netika izteikti, pārējām valstīm saskaņā ar starptautiskajām tiesībām tagad ir pienākums īstenot šīs
IHR, ja tās to vēl nav izdarījušas, un tad tās saskaņā ar starptautiskajām tiesībām stāsies spēkā 19. septembrī.
Ko tas saka?
Pašreizējā IHR mēs jau esam formulējuši PHEIC - tagad tiek pievienota pandēmijas ārkārtas situācija - kā saasinājuma formu,
un tur mēs atrodam - kā juristi mēs to redzam tāpat, ir vēl papildu saasinājuma elementi nodarījumā - tam jābūt vēl
bīstamākam, vīrusam daudzās valstīs jāizplatās vēl ātrāk.
Runa ir par veselības aprūpes sistēmas iespēju pārsniegšanu.
Runa ir par to, ka šis vīruss, kā tas ir šausmīgi uzzīmēts uz sienas, var izraisīt sociālus un ekonomiskus
traucējumus, un tad tiek teikts, ka pietiek ar augstu risku.
Tātad tas ir arī nepieredzēts skandāls, kas joprojām funkcionējošai, piemēram, Vācijas Federālajai Konstitucionālajai
tiesai faktiski būtu jau no paša sākuma jāsaplēš šāds nodarījums.
Tad 2. punkts: ko patiesībā skaidri nosaka jaunā IGV?
Tas, ko farmācijas lobijs, iespējams, jau ļoti ilgi ir vēlējies un cerējis, ir jaunais uzsvars, jauna, jauka valoda, attiecīgie
veselības produkti, tostarp, protams, zāles, tā sauktās vakcīnas un, manuprāt, ļoti
satraucoši, arī uz šūnām un gēniem balstītas terapijas.
Pēc tam, ko mēs tagad dzirdējām no Brodija kunga.
Un par šiem resursiem, par visiem šiem resursiem tagad var izstrādāt ārkārtas ieteikumus. Taču TETROS ģenerāldirektors
var sniegt ieteikumus arī ārpus ārkārtas situācijām.
Tie ir tā sauktie pastāvīgie ieteikumi.
Šādu produktu pētniecība un izstrāde tagad ir enerģiski jāturpina, un no PVO paziņojumiem ir pilnīgi skaidrs, ka tagad tie visi
būs uz RNS balstīti produkti, jo īpaši attiecībā uz vakcināciju.
Ir masveidā jāveicina pētniecība un attīstība, visā pasaulē ir jābūvē jaunas papildu ražotnes, jo, kā mēs tagad dzirdējām arī
Ženēvā, problēma ar koronu bija tā, ka jaunattīstības valstīm acīmredzot nebija pietiekamas piekļuves visām šīm svētībām, tāpēc
tagad tiek izmantots taisnīguma princips, vienlīdzīga sadale.
Un solidaritāte, un solidaritātes ietvaros bagātākajām valstīm būtu jāiekļaujas savās kabatās,
lai nabadzīgākās valstis varētu ražot vēl vairāk.
Un, kā jau iepriekš minēju, jau ir izveidots ārkārtas atļauju saraksts, kas nozīmē, ka PVO jau tagad cenšas
panākt milzīgu ietekmi uz pasaules regulatīvajām iestādēm.
Un eksperti man to ir paskaidrojuši. Šīs tā sauktās ModRNA vakcīnas ražošana ir neizbēgami
saistīta ar zināmu funkciju palielināšanas pētījumu.
Tas nozīmē, ka pandēmijas patogēni, kurus tagad visā pasaulē enerģiski meklē, jo tie ir arī ļoti ienesīgi, tiek
mākslīgi modificēti laboratorijā, t. i., mutācija tiek mākslīgi radīta, lai varētu izstrādāt vakcīnu tieši pret šo mutāciju.
Eksperti strīdas par to, cik tas ir bīstami.
Tad es sadzirdēju doktoru Wodargu, tad profesoru Vīzendangeru.
Es šeit neesmu speciālists, es nevaru spriest.
Es redzu tikai to, ka šeit izdarītais spiediens ir ļoti skaidrs: šeit ir skaidras intereses.
Ir tādi, kas vēlētos jaunu pandēmiju.
To es varu secināt no tā visa.
Citiem vārdiem sakot, mēs vēl vairāk nostiprinām šo vienpusīgo, uz farmāciju orientēto medicīnas tēlu.
Pieaug drošības riski.
Profesors Kemmerers pamatoti apgalvo, ka ar šo modificēto RNS injekciju pandēmija
cilvēka organismā atradīs daudz labāku augsni.
Šādas injekcijas, slāpējot imūnsistēmu, vēl vairāk paātrina pandēmiju izplatību.
To var droši apgalvot, pamatojoties uz pašreizējām zināšanām.
Dzīvība un veselība ir vēl vairāk apdraudēta.
Tagad nāk trešais ļoti bīstamais punkts.
Šajā IHR tagad ir ietverts tas, ko mēs jau ilgu laiku esam dzirdējuši no ES un ko dzirdam arī savās valstīs.
Mēs esam ieradušies uz konferenci pret cenzūru.
Un viens no bīstamākajiem ideoloģiskajiem instrumentiem ir šī viltus ideja, ka kaut kur ir kāda autoritāte, kas
pretendē uz tiesībām apkarot dezinformāciju un dezinformāciju.
Un šis patiesības monopols - un mani vienmēr pārsteidz, ka neviens konstitucionālais tiesnesis, gandrīz
neviens konstitucionālo tiesību eksperts uz to neatsaucas - būtībā ir absolūti pretrunā ar pamattiesībām.
Pamattiesību uz vārda brīvību un akadēmisko brīvību pamatā ir ideja par brīvu viedokļu apmaiņu brīvā diskursā.
Un, ja tas tiek ierobežots, tad šīs brīvības jau ir apslāpētas pašā to būtībā.
Tagad tas ir ieviests, bet oficiālā puse nav izteikusi nekādu protestu.
Dezinformācijas un dezinformācijas apkarošana jaunajās IHR.
Papildus tam ir nepieciešama riska komunikācija.
Tātad tur ir arī kāds, kas zina, kā tas darbojas un kā šis risks izskatās.
Un tagad viņš nosaka, kas tiek paziņots iedzīvotājiem, kādam jābūt riskam.
Un viss pārējais ir izbalējis.
Aiz tā slēpjas ļoti viltīgs koncepts. To sauc par infodemikas apkarošanu.
Atkal propagandas valoda: infodēmisks, gandrīz tikpat bīstams kā pandēmija.
Un teorija jau nosaka, ka pat pārāk daudz informācijas var tikt anulēts.
Kas nosaka, kas ir pārāk daudz?
Tāpēc mēs, cilvēki, vairs nespējam atšķirt, kādu informāciju mēs patērējam un kādu ne.
Tad kaut kas jau ilgu laiku notiek PVO, bet ne tikai tur, saistībā ar uzvedības vadlīnijām.
Cilvēkus vairs nepārliecina ievērot noteiktas vadlīnijas ar pārliecināšanas spēku un valsts iestāžu labo
darbu - tas būtu brīnišķīgi -, bet patiesībā runa ir par cilvēku uzvedības vadību psiholoģiskā līmenī.
Tad mums vairs nav vajadzīgi zinātniski pierādījumi, kā tas ir praktiski tiem, kas vēlas īstenot varu vai gūt peļņu.
To pastiprina fakts, ka PVO ir parakstījusi līgumus ar visu digitālo lielo tehnoloģiju nozari.
Un kas šaubu gadījumā var arī pateikt, kas ir patiess un kas nepatiess.
Pārsteidzoši, bet arī tie nav atvērti.
Tātad būtībā šeit notiek cīņa pret brīvību, viedokli, informāciju un arī presi, brīvo presi, brīvajiem
plašsaziņas līdzekļiem, kas pārstāv atšķirīgus viedokļus.
Un, protams, - un tas ir diezgan liktenīgi - zinātnes brīvība.
Vēl viens būtisks jautājums: kas vēl ir iekļauts IHR?
Tagad jūs liekat valstīm izveidot valsts IHR iestādi, kurai, protams, ir jānodarbojas tikai ar IHR saistību īstenošanu, un arī
administratīvajā līmenī starp tām, piemēram, Vācijā, federālo zemju līmenī vai pašvaldību līmenī, veselības
aprūpes iestādēm visur ir jābūt orientētām vai ieinteresētām, es teiktu, pielāgoties PVO saistību izpildei.
Šaubu gadījumā vairs netiek pārbaudīts, vai tās ir saprātīgas un, pats galvenais, vai tās
ir saderīgas ar Pamatlikumu, ar cilvēktiesībām.
Tāpēc spiediens uz parakstītājvalstīm ir ievērojami palielināts.
Tas būtu IGV 2024, ar ko mēs saskaramies.
Līgums par pandēmiju vēl ir mazliet tālu, un ar lielu veiksmi tas varētu netikt īstenots.
Šī ir arī saikne ar šīm pandēmijas ārkārtas situācijām.
Tomēr pašā pandēmijas līgumā nav ietverts pilnvarojums izsludināt ārkārtas stāvokli.
Diemžēl šim nolūkam mums jau ir IGV.
Taču tajā ir noteikts, piemēram, ka līgums ir spēkā pandēmiju laikā un starp tām.
Tātad šeit tiek popularizēts pandēmijas naratīvs.
Mēs dzīvojam pandēmiju laikmetā.
Vienīgais iespējamais izskaidrojums ir zoonozes, kas galu galā ir saistīta arī ar cilvēka
darbību. Atslēgvārds gain-of-function pētījumi.
Tas ātri izplēn.
Pēc tam mēs turpinām konkretizēt un stiprināt šo attiecīgo veselības produktu popularizēšanu.
Viss, ko es šeit jau minēju saistībā ar IHR.
Turklāt tehnoloģiju nodošana būtu jāīsteno starp bagātajiem un nabadzīgajiem.
Tad tika izveidota slavenā Patogēnu piekļuves un ieguvumu sadales sistēma.
Problēma ir tāda, ka pasaules valstis dabiski cīnās par piekļuvi ģenētiskajam materiālam.
Taču uz šāda pamata var izstrādāt zāles un vakcīnas, kas ir lielisks peļņas modelis.
Un jo īpaši nabadzīgie, protams, vēlas saņemt daļu no bagāto peļņas.
Iespējams, tā ir mūsu laime, jo iekšēji notiek strīds par finansēm.
Tas ir arī iemesls, kāpēc šis pandēmijas līgums vēl nav īstenots.
Un tas ir iemesls, kāpēc šogad, kad tika pieņemts līgums, gandrīz netika ņemts vērā, ka 12. panta 2. punktā ir noteikts, ka
līgumu var atvērt parakstīšanai tikai tad, kad iesaistītās puses ir vienojušās par tā sauktās "Popes sistēmas" pielikumu.
Citiem vārdiem sakot, mums ir cerības, ka iekšējais strīds - kad divi cilvēki strīdas, trešais ir laimīgs -,
iespējams, strīds par naudu, šeit spēlēs galveno lomu un izglābs mūs no šī pandēmiskā līguma.
Un tas būtu fantastiski.
(Tas), protams, joprojām ir saistīts ar ārkārtas atļauju piešķiršanas sistēmu stiprināšanu.
Tas, kas iepriekš bija iekļauts šajā papildu lapā - es to saukšu par ārkārtas lietojuma sarakstu -, tagad ir konkretizēts.
Tātad galu galā runa ir par globāla medicīniski rūpnieciskā kompleksa izveidi, nekas cits.
Runa nav par veselību. Runa ir par veselības pretstatu. Cilvēki šeit dzīvos.
Cilvēku veselība un fiziskā integritāte tiek apdraudēta peļņas un varas interesēs.
Trešais punkts: infodēmijas jēdziens pandēmijas līgumā ir ļoti satraucošs.
Saistībā ar IHR mēs cīnāmies pret dezinformāciju un dezinformāciju.
Tagad ir vēl viena bumba.
Mērķis ir stiprināt iedzīvotāju zinātnisko veselības un pandēmijas zināšanu līmeni.
Tātad šeit skaidri izpaužas PVO apgalvotais patiesības monopols: iedzīvotājiem ir jāmazgā smadzenes
pandēmiju, sabiedrības veselības un zinātnes jomā - protams, tikai tajā, ko PVO ar to saprot.
Jā, jo, kā jau teicu, mums nav uzraudzības iestādes.
To jau ir diezgan skaidri pateicis augsta ranga ANO pārstāvis, un Apvienoto Nāciju Organizācija nav izteikusi nekādu
protestu; PVO, kā zināms, ir ANO meitasuzņēmums, un Apvienoto Nāciju Organizācija ir zinātnes īpašniece.
Kāds sakars zinātnei ir ar īpašumu?
Vienīgais izskaidrojums vienmēr ir vara un peļņa.
Un tad cilvēki būtu jāinformē par medicīnas produktu efektivitāti un drošību.
Tāpēc tas tiks uzskatīts par pašsaprotamu, un uzvedības kontrole tiks veicināta arī turpmāk.
Tad mums ir vēl citi jauninājumi, pastiprināts uzraudzības mehānisms un jau esošā "vienas veselības" principa ieviešana, kas
sasaista dzīvnieku veselību ar vides veselību un cilvēku veselību un kas PVO piešķir papildu neizmērojamas
pilnvaras un, protams, kalpo arī zoonožu teorijas atbalstam.
Pandēmijas nekad nevar izraisīt cilvēki, bet tikai dzīvnieki, kas pēkšņi kāda iemesla dēļ bīstami
saslimst, un tad visa šī slimība izplatās uz cilvēkiem.
Zoonozes izplatīšanās, protams, jau ir iekļauta.
Jā, un, ja mēs tagad vēlreiz aplūkojam visu šo lietu, tad ideja par cilvēka cieņas
neaizskaramību, ideja par cilvēktiesībām, par brīvību.
Un, ja mēs aplūkojam šos līgumus, tad, pirmkārt un galvenokārt, mēs redzam, ka de facto ir
palielinājies apdraudējums valstu suverenitātei.
Es uzsveru de facto, jo pat 2020. gadā nevienai valstij nebija pienākuma vienkārši īstenot PVO ieteikumus.
Bet viņi to izdarīja.
Viņi to izdarīja, un tas mani dziļi šokēja.
Un Brunner kungs ir ļoti labi izskaidrojis, kur ir trūkumi mūsu tiesību sistēmās.
Manuprāt, trūkst ētikas, bez kuras nevar pastāvēt visskaistākā tiesību sistēma, ētikas, kas
spēj kompensēt arī nepilnības tiesību sistēmā.
Mums bija laiki, kad, piemēram, Vācijā un, protams, arī citur, darbojās Federālā konstitucionālā tiesa, kas
uzskatīja indivīda brīvību un cieņu par sākuma un beigu punktu un izvirzīja to pirmajā vietā.
Un tas viss ir zaudēts.
Atceros, cik šausmīgs biju, kad pirmo reizi izlasīju Handbuch des Staatsrechts, ka katra konstitūcija
dzīvo uz priekšnoteikumiem, kurus tā pati nevar radīt.
Un es vienmēr domāju, jā, ja tas ir uz papīra, tad tas tiks ievērots.
Lūk, cik naivs var būt tiesību zinātņu students.
Tagad esmu saņēmis mācību stundu, bet ļoti nopietnu.
Ar šo kognitīvo karu, ar šo infodēmisko politiku, ar šo ES Digitālo pakalpojumu likumu, ar šo neprātīgo faktu pārbaudītāju
slimību mēs nonākam līdz pilnīgai cilvēku pārveidošanai no patstāvīgi domājošiem pilsoņiem par paklausīgiem pakļāvīgajiem.
Tas attiecas uz visām jomām, tostarp valstiskumu, tiesu varu, likumdošanu un tā tālāk.
Bez šī cilvēka cieņas un brīvības ētikas principa tiesiskā sistēma vairs nevar funkcionēt.
Brunnera kungs to pateica skaisti un, iespējams, tieši šajā vietā: Vācijas pamatlikuma pirmajā projektā sākotnēji bija
teikums, ka valsts pastāv cilvēka dēļ, nevis cilvēks valsts dēļ.
Un tas viss tagad, viņš to skaisti izteicās citā veidā, šobrīd ir pārtrūcis.
Tādējādi PVO turpina masveidā apdraudēt suverenitāti, un mēs piedzīvojam pilnīgu konstitucionālās
kontroles, tostarp konstitucionālo tiesu, izgāšanos.
Es to redzu ar šausmām, īpaši Vācijā, un politiskās vajāšanas, kas notiek mūsu valstī, ir kaut
kas tāds, par ko es nekad nebūtu pat sapņojis.
Un tad, protams, palielināsies risks, ka tiks masveidā ierobežota brīvība, patvaļīgi izsludināts ārkārtas stāvoklis,
iespējams, pastāvīgi tiks izdoti brīvību ierobežojoši ieteikumi.
Turklāt, ņemot vērā to, ka PVO līmenī trūkst kontroles iestāžu un valstis vienkārši ignorē savas kontroles iestādes.
Turklāt mums ir vēl viens svarīgs aspekts, uz ko mūsu kolēģes Silvia Behrendt un Amrei Müller ir vairākkārt norādījušas:
mums ir vērojama - un tas iekļaujas kopējā globālajā ainā - veselības politikas ideoloģiska militarizācija.
Tas nav iekļauts līgumos, bet pastāv globālās veselības drošības doktrīna: patogēni tiek uzskatīti par militāru ienaidnieku,
drošības risku, un tad ir jābūt automātiskai reakcijai, tāpēc tiek ieviests automātisks mehānisms, un, protams,
pret tiem tiek veikta vakcinācija, kas ir pašsaprotama lieta.
Cilvēki vairs nešaubās, vai viņi vakcinē cilvēkus līdz nāvei.
Un mēs esam arī iekļāvuši, lai gan, protams, tikai vienā vietā, cilvēces vispārējās digitālās uzraudzības pastiprināšanu, jo
tagad ir ieviestas ne tikai digitālās vakcinācijas pases, bet arī ļoti svarīgs jautājums, kad runa ir par totalitārām pārbaudēm.
Tad, protams, veselības procedūru palielināšana, izmantojot šo medicīniski-farmaceitisko kompleksu,
infodēmisko koncepciju, es to jau sīki aprakstīju.
Turklāt šajos līgumos notiek arī ideoloģiska reorganizācija.
Runa ir par to, lai lēnām, bet pārliecinoši attālinātu cilvēkus no idejas, ka es esmu
indivīds un ka mana brīvība ir sākuma un beigu punkts.
Nē, jūs neesat nekas, bet kopiena ir viss.
Vai jums tas šķiet pazīstami?
Cilvēka cieņa vairs nav jautājums.
Mēs attīstāmies uz kolektīvo paklausību.
Tas ietver, piemēram, visas sabiedrības pieeju.
Tas nozīmē, ka bīstamas pandēmijas gadījumā ikvienam sabiedrības loceklim ir jāsadarbojas un jāapvienojas.
Ko tas nozīmē loģiski?
Loģiski, ja nepārceļaties uz pludmali, tad esat ārā, mēs to visu jau esam redzējuši.
Jums ir jāimancipē savas pamattiesības, citādi jūs būsiet pazudis.
Viss, kas pauž atšķirīgu viedokli, tiek masveidā un tādā vai citādā veidā apšaubīts, un tad vēl ir šīs
pseidopamattiesības uz taisnīgumu un solidaritāti.
Un tad tās atbilst patiesām cilvēktiesībām.
Jā, patiesībā tā ir atbilde.
Es jautāju, vai mūs apdraud totalitārs veselības režīms?
Mums ir ne tikai totalitārs veselības režīms, kas ir gaisā, bet arī pasaules mēroga attīstība autoritārisma un totalitārisma
virzienā tur, kur tas vēl nav vai nav bijis tik tālu.
Tur tas nāks.
Mums ir milzīgs spiediens uz tiesiskumu, uz pamattiesībām, tostarp tiesībām brīvprātīgi piekrist medicīniskiem
eksperimentiem, kā jau minēts ANO Cilvēktiesību pakta 7. pantā.
Mums ir spiediens uz dalībvalstu suverenitāti, un galu galā tas ir ļoti liels apdraudējums.
Tātad tas patiešām attiecas uz visu.
Tāpēc mēs joprojām atrodamies 5. sadaļā - ļoti īsi, kas notiks tālāk?
Paldies Dievam, mums ir, jūs varat atbalstīt šīs valstis, kā vien vēlaties, bet ASV izstāšanās bija ļoti svarīgs signāls.
Argentīna sekoja.
Šīs valstis vairs neatbalstīs nevienu IHR versiju.
Šie IHR 2024 arī neatbalsta Izraēla un Itālija, ļoti aizraujoši.
Arī Austrija ir iesniegusi iebildumus, bet, es saku pēdiņās, tikai tāpēc, ka viņi ļoti vēlu
saprata, ka Parlaments vēl nav devis savu piekrišanu.
Tomēr saskaņā ar konstitūciju tas būtu bijis jāapstiprina; pat pašā pirmajā IHR.
Tas nozīmē, ka viņi joprojām vēlēsies saņemt parlamenta apstiprinājumu, bet tomēr.
Attiecībā uz pandēmijas līgumu, kā jau aprakstīju, jācer, ka tas netiks īstenots.
Un viena svarīga lieta - un es to pamanīju ar Austrijas piemēru - ir tā, ka valdības, ja tās nav tieši
demokrātiski ievēlētas, saskaņā ar starptautiskajām tiesībām drīkst risināt sarunas un parakstīt līgumus.
Tomēr parasti parlamentiem ir jāsaņem apstiprinājums.
Arī Austrijā mums izdevās to uzsākt pēdējā brīdī, jo, dīvainā kārtā, tas kaut kā tika piemirsts.
Tāpēc ir svarīgi, ka viena lieta ir pārstāvība saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet otra -
šo valdības lēmumu demokrātiska leģitimizācija.
Parasti tiek iesaistīti parlamenti.
Citiem vārdiem sakot, mēs arī aicinām pasaules juristus vēlreiz pārbaudīt: vai jūs vispār ļāvāt parlamentam izteikties?
Ja tā nav, lūdzu, atsaucieties uz šo dokumentu un pieprasiet to.
Pretējā gadījumā šajās valstīs nevar vienkārši pieprasīt šīs IHR.
Vācija ir nedaudz rūpīgāka un tagad ir pieņēmusi federālās valdības likumu par piekrišanu.
Taču Vācija jau ir ļāvusi beigties iebildumu termiņam, kas faktiski atbilst ratifikācijas aktam.
Iedomājieties, ka Bundestāgs un Bundesrats nepieņem šo piekrišanas likumu.
Tad valdība nonāk nepatikšanās.
No vienas puses, tai ir pienākums saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet, no otras puses, tā
nedrīkst ignorēt Parlamenta demokrātiski pausto gribu.
Jābaidās, ka viņi tam piekritīs.
Taču man tas, kas notiek, joprojām šķiet ļoti aizraujoši.
Es esmu no cilvēktiesību jomas, un arī mums ir jāizmanto katra iespēja, kas Austrijai
paveras, lai pievērstu uzmanību šādām problēmām.
Interesanti ir arī tas, ka Vācijā šajā likumā jau ir noteikts, ka piekrišana IHR ierobežo pamattiesības uz fizisko
neaizskaramību, personas brīvību, korespondences, pasta un telekomunikāciju noslēpumu un tiesības uz pārvietošanās brīvību.
Tātad viņi kaut kā pieņem, ka tas notiek automātiski, lai gan Vācijas iestādēm faktiski būtu jāīsteno PVO tiesību akti.
Jā, un mēs ar Brunnera kungu nesarunājāmies.
Taču man vienmēr ir svarīgi atgriezties pie cilvēka cieņas idejas, kad runa ir par to, ko mēs varam darīt.
Ir skaisti aprakstīts, ka cilvēka cieņas ideja, kas ir arī Pamatlikuma ētikas pamatā, izriet no idejas, ka
cilvēks ir Dieva tēls, un tādēļ ir kristietības iedvesmota.
Cilvēka vērtība izriet no tā per se.
Un no Apgaismības idejas, kurā teikts, ka tā ir cilvēka izkļūšana no viņa paša radītās nenobriešanas.
Bez šīs ētikas mūsu tiesību sistēmā nekas nefunkcionē, un, iespējams, arī mūsu dzīvē gandrīz nekas.
Tāpēc ir svarīgi izmantot visas iespējas.
Sašeka kungs to pateica tik labi: vienmēr lūgt palīdzību, izglītot cilvēkus sabiedrībā arī no otras puses, izmantojot
politisko darbību, demonstrācijas, skrejlapas, lekcijas, jebko.
Izmantojot brīvos plašsaziņas līdzekļus, vēršoties pie korporatīvajiem plašsaziņas līdzekļiem.
Mēģiniet atkal un atkal, varbūt tur sēž kāds, kas ir pieejams.
Un galvenokārt, izglītojot politiķus, ja tie vēl ir cilvēki, kuri, iespējams, vēl joprojām ir neapzinīgi.
Es pieņemu, ka ir daudzi, kas nav neapzinīgi.
Bet, iespējams, ka informēto aizmugurējo deputātu nesaprotamie.
Lūdzu, lūdzu, paskaidrojiet un mudiniet cilvēkus pieņemt lēmumu pēc sirdsapziņas.
Un galu galā vienmēr centieties pēc iespējas biežāk vērsties tiesā un norādīt, ka šeit tiek pārkāptas elementāras cilvēktiesības.
Un ikviena darbība, es pat esmu pārliecināts, ka ikviena doma šeit ir svarīga, un mēs nevēlamies šādu pasauli.
Mēs virzāmies uz vīziju par labāku pasauli ar cilvēka cieņu un brīvību.
Ņemot to vērā, liels paldies.
Liels paldies, Beate Pfeil. Mana bulta atkal ir uzasināta. Tas vēl nav beidzies. Šī izelpa pēc
Corona ir beigusies. Tā nav taisnība. Jūs to dzirdējāt.
Es varētu tikai atkārtot visu, ko jūs teicāt. Vienkārši dodieties uz pilnu klapi ar izlūkošanu. Kur vien varam, kamēr vēl varam.
Tad mēs meklēsim tālāk. Paldies, ka esat kopā ar mums. Kopā. Turpiniet sadarboties ar
mums. Turpiniet veidot sadarbības tīklus.
Lai pēc iespējas vairāk juristu, tiesnešu un visdažādāko lietu nāk un stiprina šo fronti.
Paldies par jūsu pieredzi. Mums tā ir vajadzīga. Paldies.