V ďalšej prezentácii skúsený právnik teraz rozvinie otrasnú tému Dr. Michaela Brunnera ešte praktickejšie.
Predovšetkým sa zaoberá nebezpečenstvami, ktoré nám hrozia prostredníctvom právnych intríg WHO a jej pandemických
zmlúv a IHR, t. j. medzinárodných zdravotných predpisov.
Natíska sa otázka: hrozí nám vôbec totalitný režim v zdravotníctve?
Skôr než pozveme túto ďalšiu svetlú osobnosť do 21. AZK, aby nás obohatila svojimi
odbornými pohľadmi, pozrime sa na jej životopis.
Dr. Beate Sibylle Pfeilová, narodená v roku 1967, je nemecká právnička a nezávislá výskumníčka, ktorá sa špecializuje
na otázky týkajúce sa národnostných menšín v Európe.
To platí najmä v kontexte ústavného, medzinárodného a európskeho práva.
Vo svojej špecializácii sa preslávila množstvom prednášok a zásadných publikácií, okrem iného ako
spoluautorka viaczväzkovej príručky o etnických skupinách.
V rokoch 2008 až 2016 bola redaktorkou.
Od roku 2019 je spolueditorkou Európskeho časopisu pre menšinové otázky, EJM.
Študovala právo na univerzite v Heidelbergu a druhú štátnu skúšku zložila vo Freiburgu.
V roku 2002 získala s vyznamenaním doktorát z práva na Univerzite v Innsbrucku.
Dvadsať rokov pracovala a venovala sa výskumu v Juhotirolskom inštitúte pre etnické skupiny.
z toho 17 rokov ako zástupca vedeckého riaditeľa.
V rokoch 2017 až 2023 bola nemeckou členkou výboru expertov pre Európsku chartu regionálnych alebo
menšinových jazykov, medzinárodnú zmluvu Rady Európy.
V rokoch 2017 až 2022 bola podpredsedníčkou Európskeho centra pre otázky menšín vo Flensburgu.
Jej súčasná práca sa zameriava na korunové opatrenia vrátane plánov WHO z právneho hľadiska.
Je členkou Siete kritických sudcov a prokurátorov, Lekárov a vedcov za zdravie, slobodu a demokraciu, Slobodných
právnikov, Právnikov za osvietenie, Svetovej zdravotníckej aliancie a profesijného združenia lekárov Hippokratova prísaha.
Dr. Beate Pfeilová dnes hovorí o WHO, zmluve o pandémii a medzinárodných zdravotných predpisoch.
Hrozí nám totalitný režim zdravotnej starostlivosti?
Vitajte, Dr. Beate Pfeilová. Ďakujeme, že ste sa s nami podelili o svoje odborné znalosti.
Veľmi pekne vám ďakujem. Buďte naostreným šípom. Ďakujem.
Dnes budem veľmi nebezpečný, ale nie taký nebezpečný ako WHO.
V prvom rade by som sa chcel pánovi Brunnerovi z celého srdca poďakovať za jeho nádhernú tému, najmä preto,
že práve nedotknuteľná ľudská dôstojnosť ma podnietila k tomu, aby som začal študovať právo.
Táto prvá veta z nemeckého základného zákona bola vždy mojou inšpiráciou pre celé moje štúdium práva.
A keď dnes hovorím o WHO, myslím si, že všetci nemusíme byť právnici, ak si nasadíme okuliare ľudskej
dôstojnosti a budeme WHO posudzovať z tohto hľadiska, niektoré odpovede sa nám môžu automaticky vynoriť.
V nasledujúcom texte by som sa chcel samozrejme zamerať predovšetkým na dve dôležité zmluvy WHO,
medzinárodné zdravotné predpisy a pandemickú zmluvu.
Začnime však vysvetlením toho, čo už platí vo WHO.
Pretože to, čo sme zažili v tzv. korunových rokoch od roku 2020, a to sa nedá dostatočne často
zdôrazňovať, súvisí s už existujúcim režimom WHO.
Preto prvý bod, WHO aktuell.
Potom je tu otázka, čo by nás mohlo čakať, ak zmeny medzinárodných zdravotných predpisov prijaté za pochybných
okolností 1. júna 2024 skutočne vstúpia do platnosti, a to z hľadiska medzinárodného práva a možno aj vnútroštátneho práva.
V treťom bode by som sa chcel venovať pandemickej zmluve, ktorá bola prijatá len tento rok, ale ešte nie v plnom rozsahu.
Rád by som to neskôr stručne vysvetlil.
A potom vyvodiť záver v bode 4.
Bod 5 sa týka zisťovania perspektív: čo by sa teraz mohlo stať s WHO a jej plánmi?
A predovšetkým otázka, ktorá sa podľa mňa týka nás všetkých: čo môžeme urobiť? My, jednotliví občania.
Áno, bod 1. Na úvod poviem niečo o WHO a jej existujúcich systémových chybách.
Ide o absolútnu chybu systému.
WHO bola založená v roku 1948 ako združenie štátov.
A od polovice 80. rokov sa tu pomaly, ale isto objavoval problém, ktorý súvisel okrem iného s tým, že
USA v polovici 80. rokov zmrazili členské príspevky.
Normálne je, že takéto organizácie sú financované z pravidelných neúčelových príspevkov členských štátov.
V polovici 80. rokov 20. storočia štáty na podnet USA zmrazili aj členské príspevky.
A potom začal... A potom sa tajne, potichu a v tichosti začala diať katastrofa.
V súčasnosti približne 85 % rozpočtu WHO závisí od dobrovoľných darov, z ktorých väčšina je určená na konkrétne účely.
Medzi týchto darcov, ktorí sú teraz darcami WHO, patria aj krajiny, ktoré nielen platia
členské príspevky, ale aj... darujú WHO samostatne.
Nemecko je v tomto smere, bohužiaľ, veľmi príkladné.
Peniaze z našich daní teda idú do WHO na potenciu.
A keďže USA sa teraz odtrhli, Nemecko je pravdepodobne darcom číslo jeden.
Medzi darcov patria aj medzinárodné vládne organizácie a potom prichádza na rad citlivý bod, vrátane mnohých súkromných osôb.
Ako som už opísal pri tretej šípke, existuje fantastická nová štúdia z Talianska, nie, z Austrálie, nie z Talianska.
Skúmali účelovo viazané dary WHO - hoci je medzi nimi len osem farmaceutických spoločností - ale všetky ostatné inštitúcie,
organizácie, ktoré nie sú štátmi, ale poskytujú WHO dary na konkrétny účel, majú takmer stopercentné farmaceutické
záujmy a táto štúdia to odhaľuje dômyselným spôsobom.
Nazývajú ho farmaceuticky kompatibilný.
Dve najväčšie sú Gatesova nadácia a aliancia pre vakcíny Gavi.
Ešte jedna poznámka vopred, ale zakladatelia WHO mali niečo na mysli, keď do článku 37 Ústavy WHO napísali, že
generálny riaditeľ a zamestnanci nesmú pri výkone svojich povinností žiadať pokyny od žiadnej vlády alebo orgánu.
A to, čo platí pre vlády alebo oficiálne vlády, platí o to viac pre donucovacie nariadenia farmaceutického priemyslu
alebo organizácií spojených s farmaceutickým priemyslom.
To znamená, že WHO týmito účelovo viazanými darmi porušuje svoje vlastné stanovy a existujú aj ďalšie usmernenia.
V pozadí týchto darov WHO máme ďalší problém, ktorý nemožno dostatočne často zdôrazňovať:
Ak by napríklad nemecký Bundestag povedal: áno, jednoducho musíme opäť zvýšiť členské poplatky spolkových krajín,
potom by sme problém závislosti od liekov ľahko vyriešili.
Nie, už dlho tajne a potichu upevňujeme a inštitucionalizujeme vzťahy medzi štátmi a súkromnými spoločnosťami v pozadí
prostredníctvom tejto perfídnej, povedzme, konštrukcie verejno-súkromných partnerstiev, o ktorej sa už nepochybuje, kde
je WHO samozrejme prepojená s vládami, so slávnou Gatesovou nadáciou a, pozor, napríklad
s výrobcami vakcín v rámci GAVI alebo CEPI.
Do programu GAVI sa zapojili aj Unicef, Svetová banka a ďalšie mimovládne organizácie.
Komisia EÚ a ďalšie výskumné inštitúcie sa podieľajú na programe CEPI, ktorý má za 100
dní vyvinúť vakcíny proti všetkým pravidlám.
Z právneho hľadiska je to absolútne neprijateľné, pretože štáty - teraz sa vráťme k tejto základnej myšlienke, štáty musia slúžiť
ľuďom - a súkromné spoločnosti, vrátane ľudskej dôstojnosti a ľudskej slobody, a súkromné spoločnosti,
tie môžu byť dokonca legitímne orientované na zisk.
Ak sa však tieto dve veci spoja a štátne inštitúcie sa stanú závislými od súkromných darov,
ktoré sa riadia ziskom, potom už čelíme katastrofe.
A celý tento problém, ktorý už súvisí s WHO a o ktorom doteraz neuvažoval ani jeden poslanec nemeckého Bundestagu - musíme
ich na to upozorniť - je zjavný nedostatok transparentnosti WHO.
Nielenže máme tieto verejno-súkromné partnerstvá, kde sa spája súkromný a verejný sektor, ale máme tu aj,
ako ukázali skvelí kolegovia, neustály kolotoč ľudí medzi GAVI, Gatesovou nadáciou a WHO.
Mimochodom, Gatesova nadácia tvorí približne 20 % rozpočtu WHO, a to priamo aj nepriamo
prostredníctvom iných organizácií, ktoré sponzoruje.
A pán Gates, ktorý sa na jednej strane tvári ako filantrop, na druhej strane profituje zo všetkých
týchto ziskov vyplývajúcich z týchto údajných darov.
Takže teraz máme masové konflikty záujmov, ak takzvaný expert WHO pracoval na jednej strane vo farmaceutickom priemysle a potom
zrazu prejde späť do WHO alebo potom opäť robí niečo v GAVI, potom máme konflikty záujmov týkajúce sa
účinnosti a teraz sa na to príde, tieto nie sú zverejnené a zrazu tu hrá úlohu ochrana údajov.
Potom ďalší bod: zmluvy s darcami WHO, z ktorých by sa možno dalo vyčítať, aké účely darcovia spájajú so svojím darom, možno
hovoria: Jo, používajte našu vakcínu ModRNA, je skvelá, aspoň čo sa týka zisku, inak vám nič nedarujeme, tak nám
ju odporúčajte, a aká náhoda, ani tieto zmluvy nie sú zverejnené, nie sú sprístupnené verejnosti.
A korunou všetkého je postup WHO nazvaný postup núdzového použitia z roku 2022.
Farmaceutické spoločnosti tam už môžu žiadať o lieky a vakcíny, ktoré potom vyrobia, raz ako akúsi suchú jazdu, ešte predtým, než
sa presne dozvieme, ktorý údajne nebezpečný pandemický vírus je teraz opäť na cestách, t. j. raz abstraktne s náhradnými látkami
a potom v druhom kroku, keď potom nastane takzvaná pandémia, s príslušnými konkrétnymi patogénmi, sa tieto lieky a vakcíny
posudzujú raz predbežnou komisiou, potom neskoršou (komisiou).
Teraz však prichádza škandál par excellence: WHO si vyhradzuje právo sama rozhodnúť, čo urobí alebo neurobí s
výsledkami týchto odborných správ, a aj v tomto prípade si vyhradzuje právo rozhodnúť, či ich zverejní alebo nie.
WHO si ponecháva úplnú kontrolu nad výsledkami odborných správ.
Aj to je škandál, ktorý nemá obdoby, a potom sa čudujeme, prečo teraz toľko ľudí trpí poškodením spôsobeným vakcínou,
očkovaním korónou, takzvaným očkovaním korónou, a niektorí z nich stále nevedia, že to môže byť príčinou.
Takže teraz máme WHO, ktorá už v tejto súvislosti trpí obrovskými systémovými chybami, a teraz prichádza veľmi veľký problém
spojený s tým, že jedna osoba vo WHO má nadmerné právomoci.
A ako všetci vieme, na generálneho riaditeľa, konkrétneho pána Tedrosa, sa zameriavajú aj organizácie na
ochranu ľudských práv za vojnové zločiny a podobne.
Tento Tedros, ktorý nemá žiadnu demokratickú legitimitu, už môže vyhlasovať takzvané
mimoriadne zdravotné situácie medzinárodného rozsahu.
A na základe toho môže vydávať takzvané odporúčania a výsledok tohto vysokopostaveného
postupu pána Tedrosa sme videli v roku 2020.
Ako všetci vieme, išlo o požiadavky na očkovanie a testovanie, lekárske vyšetrenia, liečbu, sledovanie kontaktov,
izoláciu, karanténu, cestovné a obchodné obmedzenia atď.
Kontrolór faktov môže povedať, že áno, ale Tedros musí zohľadniť určité vecné kritériá, ako sa
uvádza v medzinárodných zdravotných predpisoch.
Áno, a právnik potom jasá a hovorí, áno, máme obrovský zoznam chorôb, ak sú tam a rýchlo sa šíria
po celom svete, potom môže vyhlásiť výnimočný stav.
Skrátene PHEIC, Public Health Emergency of International Concern, čo je irónia.
A ak potom vydá odporúčania, napríklad pre všeobecné alebo špecifické požiadavky na očkovanie, musí skontrolovať
primeranosť, musí skontrolovať, či to vôbec pomáha potláčať infekčné choroby na celom svete, aké sú
vedľajšie účinky a tak ďalej, musí urobiť všetko.
Áno, je to na papieri, ale, a to je tiež príliš málo známe, stále príliš málo známe, vedecké dôkazy a proporcionalita sú tu
také dôležité a nemajú hodnotu papiera, na ktorom sú napísané.
Pretože Tedros má síce núdzový výbor, ktorý mu radí, ale len radí, nie je v žiadnom prípade nezávislý, jeho členov
vymenúva sám Tedros a v prípade potreby ich opäť odvoláva.
Na rozdiel od takzvaného ústavného štátu, o ktorý sa v súčasnosti usilujeme, tu neexistuje nezávislý dozorný orgán.
Aký je výsledok toho všetkého?
Hromadne sa stretávame s konfliktom záujmov.
Máme tu obrovské riziko svojvôle, zneužitia moci zo strany pána Tedrosa, ktorému môžu všelijak v pozadí
našepkávať ďalšie veci mimo dôkazov a proporcionality.
Preto je slovo, nebezpečenstvo vonkajšej kontroly, nech už je to ktokoľvek, na konci.
A na konci tohto reťazca je to najhoršie: nebezpečenstvo, ktoré sa už dávno naplnilo, a to masové porušovanie
základných práv vrátane práva na život, telesnú integritu a, samozrejme, porušovanie ľudského zdravia.
Toto je, a nedá sa to povedať dosť často, dnešná WHO.
Čo nás čaká v budúcnosti, ak budú tieto medzinárodné zdravotné predpisy, ktoré sú nám teraz relatívne blízke, prijaté -
ako som už povedal, minulý rok a teraz už prešla lehota na vznesenie námietok pre takmer všetky štáty; bolo to 19. júla.
Štáty by mali možnosť vzniesť námietky proti nadobudnutiu účinnosti týchto medzinárodných
zdravotných predpisov od roku 2024 voči WHO.
Potom by stará WHO použila predchádzajúcu verziu.
Tento termín 19. júla využilo, žiaľ, len veľmi málo krajín, viac o tom neskôr.
V dôsledku tohto nevzniesenia námietky sú teraz ostatné krajiny podľa medzinárodného práva povinné implementovať
tieto MZP, ak tak ešte neurobili, a tie potom nadobudnú platnosť podľa medzinárodného práva 19. septembra.
Čo sa tam píše?
V súčasnom IHR sme už formulovali PHEIC - teraz sa pridáva pandemická núdzová situácia - ako forma priťaženia a tam
nachádzame - ako právnici to vidíme rovnako, sú tam ďalšie ďalšie priťažujúce prvky trestného činu - musí
to byť ešte nebezpečnejšie, vírus sa musí šíriť ešte rýchlejšie v mnohých krajinách.
Ide o prekročenie kapacít systému zdravotnej starostlivosti.
Ide o to, že tento vírus, ako je strašne namaľovaný na stene, môže vyvolať sociálny a hospodársky
rozvrat a potom sa hovorí, že vysoké riziko je dosť.
Takže aj toto je škandál, ktorý nemá obdobu, ešte stále fungujúci, napríklad nemecký Spolkový ústavný súd by
takýto trestný čin musel vlastne roztrhať hneď na začiatku.
Potom bod 2: čo sa vlastne výslovne uvádza v novom IGV?
Farmaceutická loby pravdepodobne už veľmi dlho chcela a dúfala, že sa zameria na nové, pekné nové slová, relevantné zdravotnícke
produkty, vrátane, samozrejme, liekov, takzvaných vakcín a tiež, myslím, že veľmi znepokojujúco, bunkových a génových terapií.
Po tom, čo sme teraz počuli od pána Brodyho.
A tieto, všetky tieto zdroje môžu byť teraz predmetom núdzových odporúčaní. Ale TETROS, generálny riaditeľ,
môže vydávať odporúčania aj mimo mimoriadnych situácií.
Ide o tzv. stále odporúčania.
Výskum a vývoj takýchto produktov sa má teraz intenzívne presadzovať a z vyhlásení WHO je úplne jasné, že to majú byť
produkty na báze modrej RNA, najmä pokiaľ ide o očkovanie.
Má sa masívne podporovať výskum a vývoj, majú sa budovať nové dodatočné výrobné zariadenia po celom svete, pretože, ako sme
teraz počuli aj v Ženeve, problém s korunou spočíval v tom, že rozvojové krajiny zjavne nemali dostatočný
prístup k všetkým týmto dobrodeniam, a preto sa teraz používa zásada rovnosti, rovnomerného rozdelenia.
A solidarita, v rámci ktorej by bohatšie krajiny mali siahnuť do svojich vreciek, aby
chudobnejšie krajiny mohli produkovať ešte viac.
A ako som už spomínal, už existuje tento zoznam núdzových povolení, čo znamená, že WHO sa už snaží
vyvíjať obrovský vplyv na svetové regulačné orgány.
A nechal som si to vysvetliť odborníkmi. Výroba tejto takzvanej vakcíny ModRNA je nevyhnutne
spojená s istou formou výskumu zisku funkcie.
To znamená, že pandemické patogény, ktoré sa v súčasnosti intenzívne hľadajú na celom svete, pretože sú aj veľmi výnosné,
sú umelo modifikované v laboratóriu, t. j. mutácia je umelo vytvorená tak, aby bolo
možné vyvinúť vakcínu práve proti tejto mutácii.
Odborníci sa sporia o to, nakoľko je to nebezpečné.
Potom počujem doktora Wodarga, potom profesora Wiesendangera.
Nie som odborník, nemôžem to posúdiť.
Vidím len, že tlak, ktorý je tu vyvíjaný, je veľmi jasný, sú tu jasné záujmy.
Sú ľudia, ktorí by radi videli novú pandémiu.
Toľko môžem z toho všetkého vyčítať.
Inými slovami, máme tu ďalšie posilnenie tohto jednostranného, farmaceuticky orientovaného obrazu medicíny.
Zvýšili sa bezpečnostné riziká.
Profesor Kemmerer správne tvrdí, že s touto modifikovanou injekciou RNA si pandémia v
skutočnosti nájde v ľudskom tele oveľa lepšiu pôdu.
Tým, že tieto injekcie brzdia imunitný systém, ešte viac urýchľujú pandémie.
Na základe súčasného stavu poznania to možno povedať s istotou.
Život a zdravie sú ohrozené ešte viac.
Teraz prichádza tretí veľmi nebezpečný bod.
Tento IHR teraz obsahuje to, čo už dlho počúvame z EÚ a čo počúvame aj v našich krajinách.
Sme tu na konferencii proti cenzúre.
A jedným z najnebezpečnejších ideologických nástrojov je táto perfídna predstava, že niekde existuje autorita, ktorá si
nárokuje právo bojovať proti dezinformáciám a dezinformáciám.
A tento monopol na pravdu - a vždy ma udivuje, že sa naň neodvoláva žiadny ústavný sudca, takmer žiadny ústavný právnik
- je v podstate absolútne v rozpore so základnými právami.
Základné právo na slobodu prejavu a akademickú slobodu je založené na myšlienke slobodnej
výmeny názorov prostredníctvom slobodnej diskusie.
A ak sa to obmedzí, potom sú tieto slobody už potlačené vo svojej podstate.
Teraz je to už v platnosti, bez toho, aby sa z oficiálnej strany ozval nejaký protest.
Boj proti dezinformáciám a dezinformáciám v tomto novom IHR.
K tomu sa pridáva komunikácia o rizikách.
Takže tam sedí aj niekto, kto vie, ako to funguje, ako toto riziko vyzerá.
A on teraz určuje, čo sa má oznámiť obyvateľstvu, aké má byť riziko.
A všetko ostatné je vyblednuté.
Je za tým veľmi perfídny koncept. Nazýva sa boj proti infodémii.
Opäť propagandistický jazyk: infodemický, takmer rovnako nebezpečný ako pandémia.
A teória už hovorí, že aj príliš veľa informácií môže byť zrušených.
Kto rozhoduje o tom, čo je príliš veľa?
A tak my ľudia už nie sme schopní rozlišovať medzi tým, aké informácie konzumujeme a aké nie.
Potom sa už dlho deje niečo s poradenstvom v oblasti správania vo WHO, ale nielen tam.
Ľudí už nepresviedčame, aby dodržiavali určité usmernenia silou presvedčovania a dobrou prácou štátnych orgánov -
to by bolo úžasné - ale v skutočnosti ide o usmerňovanie správania ľudí na psychologickej úrovni.
Potom už nepotrebujeme vedecké dôkazy, ako je to praktické pre tých, ktorí chcú vykonávať moc alebo dosahovať zisk.
Túto skutočnosť posilňuje fakt, že WHO podpísala zmluvy s celým digitálnym veľkým technologickým priemyslom.
A kto im v prípade pochybností môže povedať, čo je pravda a čo lož.
Prekvapivo ani oni nie sú otvorení.
Takže tu v podstate máme boj proti slobode, názoru, informáciám a tiež tlači, slobodnej tlači,
slobodným médiám, ktoré reprezentujú odlišné názory.
A samozrejme, a to je dosť fatálne, sloboda vedy.
A potom posledný zásadný bod: čo je ešte v IHR?
Teraz hovoríte štátom, aby zriadili národný orgán pre MZP, ktorý sa, samozrejme, musí zaoberať výlučne implementáciou záväzkov
MZP, a tiež na administratívnej úrovni medzi nimi, napríklad v Nemecku na úrovni spolkovej krajiny alebo na úrovni
obcí, zdravotnícke orgány sa majú všade orientovať alebo mať záujem, povedal by som, na zosúladení so záväzkami WHO.
V prípade pochybností sa už nekontroluje, či sú rozumné a predovšetkým, či sú v
súlade so základným zákonom, s ľudskými právami.
Preto sa tlak na implementáciu signatárskych štátov výrazne zvyšuje.
To by bol IGV 2024, ktorému čelíme.
Zmluva o pandémii je ešte trochu vzdialená a s veľkou dávkou šťastia sa nemusí uskutočniť.
To je tiež spojenie s týmito pandemickými núdzovými situáciami.
Samotná zmluva o pandémii však neobsahuje žiadne oprávnenie na vyhlásenie núdzového stavu.
Bohužiaľ, na to už máme IGV.
Uvádza sa v nej však napríklad, že zmluva platí počas pandémie a medzi pandémiami.
Podporuje sa tu teda pandemický príbeh.
Žijeme vo veku pandémií.
Jediným možným vysvetlením je zoonóza, ktorá v konečnom dôsledku zahŕňa aj ľudskú činnosť v
pozadí. Kľúčové slovo gain-of-function výskum.
To sa rýchlo vytratilo.
Potom sa ďalej konkretizuje a posilňuje propagácia týchto relevantných zdravotných produktov.
Všetko, čo som tu už spomenul v súvislosti s IHR.
Okrem toho by sa mal uskutočňovať transfer technológií medzi bohatými a chudobnými.
Potom slávny systém prístupu k patogénom a zdieľania prínosov.
Problémom je, že krajiny sveta prirodzene bojujú o prístup ku genetickému materiálu.
Na tomto základe sa však dajú vyvíjať lieky a vakcíny, čo je skvelý model zisku.
Najmä chudobní sa prirodzene chcú podieľať na ziskoch bohatých.
Možno je to naše šťastie, pretože vo vnútri sa vedie spor o financie.
A to je tiež dôvod, prečo sa táto pandemická zmluva zatiaľ nerealizovala.
A to je dôvod, prečo sa tento rok pri jej prijímaní takmer prehliadlo, že v článku 12 ods. 2 sa uvádza, že
zmluva môže byť otvorená na podpis až po tom, ako sa zúčastnené strany dohodnú na prílohe k tomuto tzv.
Inými slovami, máme iskierku nádeje, že vnútorný spor - keď sa dvaja ľudia hádajú, tretí je šťastný -
prípadne spor o peniaze, tu zohrá hlavnú úlohu a zachráni nás pred touto pandemickou zmluvou.
A to by bolo fantastické.
(Samozrejme, že) stále ide o posilnenie systémov núdzového povoľovania.
To, čo sa predtým nachádzalo na tomto dodatočnom liste - nazvem ho zoznam pre núdzové použitie - sa tam teraz konkretizuje.
Takže v konečnom dôsledku ide o vytvorenie globálneho medicínsko-priemyselného komplexu, o nič iné.
Nejde o zdravie. Ide o opak zdravia. Ľudia tu budú žiť.
Ľudské zdravie a telesná integrita sú ohrozené v záujme zisku a moci.
A potom tu máme bod tri: infodemický koncept v pandemickej zmluve je veľmi znepokojujúci.
V rámci IHR bojujeme proti dezinformáciám a dezinformáciám.
Teraz prichádza ďalšia bomba.
Cieľom je posilniť zdravotnú a pandemickú gramotnosť obyvateľstva.
Tu sa teda jasne prejavuje deklarovaný monopol WHO na pravdu: obyvateľstvu sa majú vymývať mozgy v oblasti pandémií, verejného
zdravia a vedy - samozrejme, len to, čo pod nimi rozumie WHO.
Áno, pretože, ako som povedal, nemáme dozorný orgán.
Vysokopostavený predstaviteľ OSN to už povedal celkom jasne, bez toho, aby sa OSN ozvala; WHO je dcérskou
spoločnosťou OSN, ako je dobre známe, a OSN je vlastníkom vedy.
Čo má veda spoločné s vlastníctvom?
Jediným vysvetlením je vždy moc a zisk.
A potom by mali byť ľudia informovaní o účinnosti a bezpečnosti zdravotníckych výrobkov.
Preto sa to bude považovať za samozrejmosť a kontrola správania sa bude ďalej podporovať.
Potom tu máme ďalšie inovácie, posilnený monitorovací mechanizmus a potom zavedenie už existujúcej zásady "jedno zdravie", ktorá
spája zdravie zvierat so zdravím životného prostredia a so zdravím ľudí a ktorá dáva WHO ďalšie nesmierne právomoci a
ktorá samozrejme slúži aj na podporu tejto teórie zoonóz.
Pandémie nikdy nemôžu byť spôsobené ľuďmi, ale len tým, že zvieratá z nejakého dôvodu náhle
nebezpečne ochorejú a celá vec sa potom rozšíri na ľudí.
Zoonotické šírenie je už samozrejme zahrnuté.
Áno, a ak sa teraz na celú vec pozrieme znova, myšlienka, že ľudská dôstojnosť je
nedotknuteľná, myšlienka ľudských práv, slobody.
A ak sa pozrieme na tieto zmluvy, v prvom rade tu máme zvýšenú faktickú hrozbu pre štátnu suverenitu.
Zdôrazňujem de facto, pretože ani v roku 2020 nebol žiadny štát povinný jednoducho implementovať to, čo odporúča WHO.
Ale dokázali to.
Urobili to a mňa to hlboko šokovalo.
A pán Brunner veľmi dobre vysvetlil, v čom sú nedostatky našich právnych systémov.
Podľa môjho názoru chýba étos, bez ktorého nemôže existovať ani ten najkrajší právny systém, étos, ktorý
je schopný kompenzovať aj nedostatky právneho systému.
Mali sme časy, napríklad v Nemecku a určite aj inde, keď fungoval Spolkový ústavný súd, ktorý považoval
slobodu a dôstojnosť jednotlivca za východiskový a konečný bod a kládol ich na prvé miesto.
A to všetko sa stratilo.
Spomínam si, ako som sa zhrozil, keď som sa v Handbuch des Staatsrechts prvýkrát dočítal, že každá ústava
žije na základe predpokladov, ktoré nemôže sama vytvoriť.
A vždy som si myslel, že ak je to na papieri, tak to bude rešpektované.
Takto naivný môže byť študent práva.
Teraz som dostal lekciu, ale úplne prvú.
S touto kognitívnou vojnou, s touto infodemokratickou politikou, s týmto zákonom EÚ o digitálnych službách, s touto šialenou
chorobou kontrolórov faktov, skončíme s úplnou rekvalifikáciou ľudí zo samostatne mysliacich občanov na poslušné poddané.
To sa týka všetkých oblastí vrátane štátneho zriadenia, súdnictva, zákonodarnej moci atď.
Bez tohto étosu ľudskej dôstojnosti a slobody nemôže právny systém fungovať.
Pán Brunner to povedal krásne a možno práve na tomto mieste: prvý návrh nemeckého základného zákona pôvodne obsahoval
vetu, že štát existuje pre človeka, nie človek pre štát.
A to všetko sa teraz, on to krásne vyjadril iným spôsobom, všetko sa v tejto chvíli rozpadlo.
Takže WHO naďalej masívne ohrozuje suverenitu a úplne zlyháva ústavná kontrola vrátane ústavných súdov.
Vidím to s hrôzou, najmä v Nemecku, a o politickom prenasledovaní, ktoré sa deje v našej krajine, by sa mi ani nesnívalo.
A potom, samozrejme, zvýšené riziko masívneho obmedzovania slobody, svojvoľného vyhlasovania výnimočného stavu,
prípadne trvalého vydávania odporúčaní obmedzujúcich slobodu.
A to v situácii, keď na úrovni WHO chýbajú kontrolné orgány a štáty svoje kontrolné orgány jednoducho ignorujú.
Potom tu máme ďalší dôležitý bod, na ktorý opakovane upozornili naše kolegyne Silvia Behrendtová a Amrei Müllerová:
máme tu, a to zapadá do celkového globálneho obrazu, plazivú ideologickú militarizáciu zdravotnej politiky.
Nie je to v zmluvách, ale existuje doktrína o globálnej zdravotnej bezpečnosti: patogény sa považujú za vojenského
nepriateľa, bezpečnostné riziko, a potom musí existovať automatická reakcia, takže je zavedený automatický mechanizmus
a samozrejme existuje očkovanie proti nim, ako samozrejmosť.
Ľudia sa už nepýtajú, či očkujú ľudí na smrť.
A zahrnuli sme aj posilnenie celkového digitálneho dohľadu nad ľudstvom, aj keď samozrejme len na jednom mieste, a to tým, že sa
teraz zaviedli digitálne očkovacie pasy, ktoré nie sú jedinou, ale aj veľmi dôležitou otázkou, pokiaľ ide o totalitné kontroly.
Potom, samozrejme, zvýšené zdravotné postupy prostredníctvom tohto medicínsko-farmaceutického komplexu,
infodemického konceptu, ktorý som už podrobne opísal.
A potom sa v týchto zmluvách objavuje aj plíživá ideologická reorganizácia.
Ide o to, aby sa ľudia pomaly, ale isto vzdialili od myšlienky, že ja som jednotlivec a že
moja sloboda je východiskovým a konečným bodom.
Nie, vy ste nič, komunita je všetko.
Znie vám to povedome?
Ľudská dôstojnosť už nie je problém.
Máme vývoj smerom ku kolektívnej poslušnosti.
Patrí sem napríklad celospoločenský prístup.
To znamená, že keď sa objaví nebezpečná pandémia, všetci v spoločnosti musia držať spolu a ťahať za jeden povraz.
Čo to logicky znamená?
Je logické, že ak sa nepresťahujete na pláž, ste mimo, to všetko sme už videli.
Musíte si chrániť svoje základné práva, inak ste preč.
Všetko, čo má odlišný názor, je masívne napádané v tej či onej forme, a potom sú tu tieto
pseudozákladné práva na spravodlivosť a solidaritu.
A tie sú potom v súlade so skutočnými ľudskými právami.
Áno, to je vlastne odpoveď.
Pýtam sa, či nás ohrozuje totalitný zdravotný režim?
Máme tu nielen totalitný zdravotný režim, ktorý je vo vzduchu, ale aj celosvetový vývoj smerom k autoritárstvu a
totalite na miestach, kde ešte nie je alebo nebol tak ďaleko.
Tam to príde.
Vyvíjame obrovský tlak na právny štát, na základné práva vrátane práva na dobrovoľný súhlas s lekárskymi
pokusmi, ako sa uvádza v článku 7 Paktu OSN o ľudských právach.
Máme tu tlak na suverenitu členských štátov a napokon aj toto veľmi veľké nebezpečenstvo.
Takže je to naozaj o všetkom.
Preto časť 5, veľmi stručne, čo sa stane ďalej?
Máme, vďaka Bohu, môžete sa k týmto štátom postaviť, ako chcete, ale vystúpenie USA bolo veľmi dôležitým signálom.
Nasledovala Argentína.
Tieto štáty už nebudú podporovať žiadnu verziu IHR.
Tieto IHR 2024 tiež nie sú podporované Izraelom a Talianskom, veľmi vzrušujúce.
Rakúsko tiež vznieslo námietku, ale len preto, hovorím v úvodzovkách, že si veľmi
neskoro uvedomilo, že Parlament ešte nedal súhlas.
Podľa ústavy to však malo byť schválené; dokonca už v prvom IHR.
To znamená, že budú chcieť získať súhlas parlamentu - ale aj tak.
V prípade zmluvy o pandémii, ako som už opísal, treba dúfať, že sa neuskutoční.
A jedna dôležitá vec - a to som si všimol na príklade Rakúska - je, že vlády, ak nie sú priamo demokraticky zvolené,
môžu podľa medzinárodného práva rokovať a podpisovať zmluvy.
Spravidla však musia súhlasiť parlamenty.
V Rakúsku sa nám to tiež podarilo iniciovať na poslednú chvíľu, pretože sa to nejako prehliadlo, čo je dosť zvláštne.
Preto je dôležité, aby jednou vecou bolo zastúpenie podľa medzinárodného práva a druhou
demokratická legitimizácia týchto vládnych rozhodnutí.
Spravidla sa do nich zapájajú parlamenty.
Inými slovami, vyzývame aj právnikov celého sveta, aby znovu skontrolovali: dovolili ste vôbec parlamentu vyjadriť sa?
Ak nie, obráťte sa na tento dokument a požadujte ho.
V opačnom prípade sa tieto IHR v týchto krajinách jednoducho nemôžu požadovať.
Nemecko je o niečo dôkladnejšie a teraz prijalo zákon o súhlase prostredníctvom federálnej vlády.
Nemecko však už predtým umožnilo uplynutie lehoty na vznesenie námietok, čo vlastne zodpovedá ratifikačnému aktu.
Predstavte si, že Bundestag a Bundesrat tento zákon o súhlase neprijmú.
Potom sa vláda dostane do problémov.
Na jednej strane má povinnosť vyplývajúcu z medzinárodného práva, ale na druhej strane nesmie
prehlasovať demokraticky deklarovanú vôľu Parlamentu.
Treba sa obávať, že sa dohodnú.
Ale stále považujem za veľmi vzrušujúce to, čo sa deje.
Pochádzam z oblasti ľudských práv a v súvislosti s Rakúskom musíme využiť každú príležitosť, ktorá sa
nám naskytne, aby sme na tieto problémy upozornili.
Je tiež zaujímavé, že v Nemecku sa v tomto zákone už uvádza, že súhlas s MZV obmedzuje základné právo na telesnú
integritu, osobnú slobodu, tajomstvo korešpondencie, pošty a telekomunikácií a právo na slobodu pohybu.
Takže akosi predpokladajú, že je to automatické, hoci nemecké orgány by v skutočnosti museli uplatňovať právne predpisy WHO.
Áno, a my sme sa nedohodli, pán Brunner a ja.
Pre mňa je však vždy dôležité vrátiť sa k myšlienke ľudskej dôstojnosti, keď ide o to, čo môžeme urobiť.
Bolo krásne opísané, že myšlienka ľudskej dôstojnosti, ktorá je tiež étosom Základného zákona, vychádza z myšlienky, že
človek je obrazom Boha, a preto je inšpirovaná kresťanstvom.
Hodnota ľudskej bytosti vyplýva z toho samotného.
A z myšlienky osvietenstva, ktorá hovorí, že ide o východisko človeka z jeho vlastnej nezrelosti.
Bez tohto étosu by v našom právnom systéme nefungovalo nič a v našom živote možno takmer nič.
Preto je to naozaj o tom, aby ste vyčerpali všetky možnosti.
Pán Sasek to povedal veľmi dobre: vždy žiadať o pomoc, vzdelávať ľudí v spoločnosti aj z druhej strany, politickou
činnosťou, demonštráciami, letákmi, prednáškami, čímkoľvek.
Prostredníctvom slobodných médií, oslovením korporátnych médií.
Skúste to znova a znova, možno tam sedí niekto, kto je prístupný.
A predovšetkým vzdelávaním politikov, pokiaľ sú to ešte ľudia, ktorí možno ešte nič netušia.
Predpokladám, že je veľa takých, ktorí nie sú nič netušiaci.
Ale možno nič netušiaci zadní poslanci informovaných.
Prosím, objasnite a povzbuďte ľudí, aby sa rozhodli podľa svojho svedomia.
A nakoniec sa vždy snažte čo najčastejšie obrátiť na súd a poukázať na to, že sa tu porušujú základné ľudské práva.
A každý jeden čin, dokonca som presvedčený, že každá jedna myšlienka sa tu počíta NIE a my taký svet nechceme.
Smerujeme k vízii lepšieho sveta s ľudskou dôstojnosťou a slobodou.
Vzhľadom na to vám veľmi pekne ďakujem.
Ďakujem veľmi pekne, Beate Pfeilová. Môj šíp je opäť nabrúsený. Ešte nie je koniec. Tento výdych po
Corone sa skončil. Nie je to pravda. Počuli ste to.
Mohol by som len zopakovať všetko, čo ste povedali. Jednoducho choďte na plný plyn s prieskumom. Všade, kde sa dá, kým sa dá.
Potom sa pozrieme ďalej. Ďakujeme, že ste s nami. Spolu. Pokračujte v spolupráci s
nami. Pokračujte v nadväzovaní kontaktov.
Nech príde čo najviac právnikov, sudcov a všeličoho iného a posilní tento front.
Ďakujeme vám za vaše odborné znalosti. Potrebujeme ju. Ďakujeme.