V naslednji predstavitvi bo izkušeni odvetnik še bolj praktično razširil pretresljivo temo Dr. Michaela Brunnerja.
Predvsem se ukvarja z nevarnostmi, ki nam grozijo zaradi pravnih spletk Svetovne zdravstvene organizacije in njenih pogodb
o pandemijah ter IHR, tj. mednarodnih zdravstvenih predpisov.
Postavlja se vprašanje, ali nam totalitarni zdravstveni režim sploh grozi?
Preden povabimo to novo svetlolasko v 21. AZK, da nas obogati s svojimi strokovnimi pogledi, si oglejmo njen življenjepis.
Dr. Beate Sibylle Pfeil, rojena leta 1967, je nemška pravnica in neodvisna raziskovalka,
specializirana za vprašanja narodnih manjšin v Evropi.
To velja zlasti za ustavno, mednarodno in evropsko pravo.
Na svojem strokovnem področju se je uveljavila s številnimi predavanji in temeljnimi publikacijami, med drugim
kot soavtorica večdelnega priročnika o etničnih skupinah.
Od leta 2008 do 2016 je bila urednica.
Od leta 2019 je sourednica revije European Journal for Minority Issues, EJM.
Študirala je pravo na univerzi v Heidelbergu in opravila drugi državni izpit v Freiburgu.
Leta 2002 je na Univerzi v Innsbrucku z odliko diplomirala iz prava.
Dvajset let je delala in raziskovala na Južnotirolskem inštitutu za etnične skupine.
od tega 17 let kot namestnik znanstvenega direktorja.
Med letoma 2017 in 2023 je bila nemška članica odbora strokovnjakov za Evropsko listino o regionalnih ali
manjšinskih jezikih, mednarodno pogodbo Sveta Evrope.
Med letoma 2017 in 2022 je bila podpredsednica Evropskega centra za manjšinska vprašanja v Flensburgu.
Trenutno se ukvarja s koronarnimi ukrepi, vključno z načrti SZO s pravnega vidika.
Je članica Mreže kritičnih sodnikov in državnih tožilcev, Zdravnikov in znanstvenikov za zdravje, svobodo in demokracijo,
Svobodnih odvetnikov, Odvetnikov za razsvetljenstvo, Svetovne zdravstvene zveze in
Hipokratove prisege, strokovnega zdravniškega združenja.
Dr. Beate Pfeil danes govori o SZO, pogodbi o pandemiji in mednarodnih zdravstvenih predpisih.
Ali nam grozi totalitarni zdravstveni režim?
Dr. Beate Pfeil, dobrodošla. Hvala, da ste z nami delili svoje strokovno znanje.
Najlepša hvala. Bodi izostrena puščica. Hvala.
Danes bom zelo nevaren, vendar ne tako nevaren kot WHO.
Predvsem pa bi se rad iz srca zahvalil gospodu Brunnerju za njegovo čudovito temo, še posebej zato, ker me
je prav to nedotakljivo človekovo dostojanstvo spodbudilo, da sem se odločil za študij prava.
Ta prvi stavek iz nemškega temeljnega zakona je bil vedno moj navdih za celoten študij prava.
In ko danes govorim o Svetovni zdravstveni organizaciji, mislim, da nam ni treba biti pravniki, če si nadenemo očala človeškega
dostojanstva in Svetovno zdravstveno organizacijo presojamo s tega vidika, se lahko samodejno pojavijo nekateri odgovori.
V nadaljevanju bi se seveda rad osredotočil predvsem na dve pomembni pogodbi SZO, in sicer na
mednarodne zdravstvene predpise in pogodbo o pandemijah.
Začnimo z razlago, kaj že velja za Svetovno zdravstveno organizacijo.
Kajti to, kar smo doživeli v tako imenovanih koronarnih letih po letu 2020, in tega ni mogoče dovolj
pogosto poudarjati, je povezano z že obstoječim režimom SZO.
Zato je prva točka, WHO aktuell.
Poleg tega se postavlja vprašanje, kaj nas lahko doleti, če bodo 1. junija 2024 dejansko začele veljati spremembe mednarodnih
zdravstvenih predpisov, sprejete v vprašljivih okoliščinah, in sicer z vidika mednarodnega prava in morda tudi domačega prava.
Kot tretjo točko bi želel obravnavati pogodbo o pandemiji, ki je bila sprejeta šele letos, vendar še ne v celoti.
To bi rad na kratko pojasnil v nadaljevanju.
In nato potegnite svoj zaključek iz točke 4.
Točka 5 je namenjena iskanju perspektiv: kaj bi se zdaj lahko zgodilo s Svetovno zdravstveno organizacijo in njenimi načrti?
Predvsem pa vprašanje, ki po mojem mnenju zadeva vse nas: kaj lahko storimo? Mi, posamezni državljani.
Da, točka 1. Najprej bom povedal nekaj o SZO in njenih obstoječih sistemskih napakah.
To je absolutna sistemska napaka.
WHO je bila ustanovljena leta 1948 kot združenje držav.
Od sredine osemdesetih let prejšnjega stoletja pa se je počasi, a vztrajno pojavljala težava, ki je bila med drugim povezana z
dejstvom, da so ZDA sredi osemdesetih let zamrznile članarino.
Običajno se takšne organizacije financirajo z rednimi, nenamenskimi prispevki držav članic.
Sredi osemdesetih let so države zaradi spodbude iz ZDA zamrznile tudi članarine.
In potem se je začelo... Potem se je na skrivaj, tiho in neslišno začela odvijati katastrofa.
Danes je približno 85 odstotkov proračuna SZO odvisnih od prostovoljnih donacij, ki
so večinoma namenjene za posebne namene.
Med temi državami donatoricami, ki so zdaj donatorice SZO, so tudi države, ki ne le plačujejo
članarino, ampak tudi... ločeno prispevajo WHO.
Nemčija je pri tem, kot pravim, na žalost zelo vzorna.
Tako gre naš davčni denar SZO za učinkovitost.
Ker so se ZDA odcepile, je Nemčija verjetno donatorka številka ena.
Med donatorji so tudi mednarodne vladne organizacije, nato pa se pojavijo še občutljive
osebe, med katerimi so tudi številni zasebniki.
Kot sem opisal pod tretjo puščico, je iz Italije, ne, iz Avstralije, ne iz Italije, prišla fantastična nova študija.
Raziskali so namenske donacije SZO - čeprav je med njimi le osem farmacevtskih podjetij -, vendar so vse druge institucije,
organizacije, ki niso države, vendar dajejo donacije SZO s posebnim namenom, skoraj 100-odstotno povezane s farmacevtskimi
interesi, in ta študija to razkriva na domiseln način.
Pravijo, da je združljiv s farmacevtskimi izdelki.
Na prvih dveh mestih sta fundacija Gates in združenje za cepiva Gavi.
Še ena pripomba vnaprej: ustanovni očetje SZO so imeli nekaj v mislih, ko so v 37. člen ustave SZO zapisali, da
generalni direktor in osebje pri opravljanju svojih nalog ne smejo zahtevati navodil od nobene vlade ali organa.
To, kar velja za vlade ali uradne vlade, še toliko bolj velja za prisilne predpise farmacevtske industrije
ali organizacij, povezanih s farmacevtsko industrijo.
To pomeni, da SZO s temi namenskimi donacijami krši svojo ustavo, obstajajo pa tudi dodatne smernice.
V ozadju teh donacij SZO je še ena težava, ki je ni mogoče dovolj pogosto poudarjati:
Če bi na primer nemški Bundestag rekel: da, preprosto moramo ponovno zvišati članarine za države, potem bi
zlahka rešili problem odvisnosti od farmacevtskih izdelkov.
Ne, že dolgo na skrivaj in tiho utrjujemo in institucionaliziramo odnose med državami in zasebnimi podjetji v ozadju s to perfidno,
če temu tako rečem, konstrukcijo javno-zasebnih partnerstev, o kateri se ne dvomi več, kjer je SZO seveda povezana
z vladami, s slavno Gatesovo fundacijo in, ne pozabite, s proizvajalci cepiv v GAVI ali CEPI, na primer.
GAVI podpirajo tudi Unicef, Svetovna banka in druge nevladne organizacije.
Komisija EU in druge raziskovalne ustanove sodelujejo s CEPI, ki ima program za razvoj cepiv proti vsem pravilom v 100 dneh.
S pravnega vidika je to popolnoma nesprejemljivo, saj morajo države - vrnimo se k osnovni ideji, da morajo države služiti
ljudem - in zasebna podjetja, vključno s človekovim dostojanstvom in človekovo svobodo, in zasebna
podjetja so lahko celo legitimno usmerjena v dobiček.
Če pa se oboje združi in državne institucije postanejo odvisne od zasebnih donacij, katerih
gonilo je dobiček, se že soočamo s katastrofo.
Celoten problem, ki je že povezan s SZO in o katerem doslej ni razmišljal niti en član nemškega Bundestaga - na to jih
moramo opozoriti -, je očitno pomanjkanje preglednosti v SZO.
Ne samo, da imamo ta javno-zasebna partnerstva, kjer sta zasebno in javno povezana, imamo tudi, kot so pokazali odlični
kolegi, stalen vrtiljak ljudi med GAVI, fundacijo Gates in WHO.
Mimogrede, fundacija Gates predstavlja približno 20 odstotkov proračuna SZO, tako neposredno kot
posredno prek drugih organizacij, ki jih sponzorira.
Gospod Gates, ki na eni strani nastopa kot človekoljub, na drugi strani pa ima dobiček od vseh
teh dobičkov, ki izhajajo iz domnevnih donacij.
Tako imamo zdaj množično navzkrižje interesov, če je tako imenovani strokovnjak SZO po eni strani delal v farmacevtski
industriji, nato pa se nenadoma vrne k SZO ali spet dela nekaj pri GAVI, potem imamo navzkrižje interesov v
zvezi z učinkovitostjo in zdaj se to ne razkrije, varstvo podatkov pa nenadoma igra pomembno vlogo.
Naslednja točka: pogodbe z donatorji SZO, iz katerih bi morda lahko razbrali, s kakšnimi nameni donatorji povezujejo svojo
donacijo, morda pravijo: Jo, uporabljaj naše cepivo ModRNA, odlično je, vsaj kar zadeva dobiček, sicer ti ne bomo
ničesar podarili, zato nam ga priporočaj, in kakšno naključje, tudi te pogodbe niso razkrite, niso na voljo širši javnosti.
Krona vsega pa je postopek, imenovan Postopek za uvrstitev na seznam nujne uporabe iz leta
2022 pri Svetovni zdravstveni organizaciji (WHO).
Farmacevtska podjetja lahko tam že zaprosijo za zdravila in cepiva, ki jih bodo nato proizvajala, enkrat kot nekakšno suho
izvedbo, preden bomo natančno vedeli, kateri domnevno nevarni pandemski virus je zdaj spet na poti, tj. enkrat abstraktno z
nadomestki, nato pa v drugem koraku, ko pride do tako imenovane pandemije z ustreznimi konkretnimi patogeni, ta zdravila
in cepiva oceni enkrat predhodni odbor, nato poznejši (odbor).
Zdaj pa prihaja škandal par excellence: SZO si pridržuje pravico, da sama odloča, kaj bo storila z rezultati teh
strokovnih poročil, in tudi v tem primeru si pridržuje pravico, da odloči, ali jih bo objavila ali ne.
Svetovna zdravstvena organizacija ohrani popoln nadzor nad rezultati strokovnih poročil.
Tudi to je škandal brez primere in potem se sprašujemo, zakaj toliko ljudi zdaj trpi zaradi poškodb zaradi
cepljenja s korono, tako imenovanega cepljenja s korono, in nekateri še vedno ne vedo, da je to lahko vzrok.
Tako imamo zdaj WHO, ki se že zdaj sooča z velikimi sistemskimi napakami, zdaj pa se pojavlja še velika težava, povezana z
dejstvom, da ima ena sama oseba v WHO prevelika pooblastila.
Kot vemo, je generalni direktor, konkretno gospod Tedros, v središču pozornosti organizacij za
človekove pravice zaradi vojnih zločinov in podobno.
Tedros, ki nima nobene demokratične legitimnosti, lahko že razglasi tako imenovane
nujne zdravstvene razmere mednarodnega obsega.
In na tej podlagi lahko pripravi tako imenovana priporočila, pri čemer smo bili leta 2020 priča
posledicam takšnega oblastnega ukrepanja gospoda Tedrosa.
Kot vsi vemo, je šlo za zahteve glede cepljenja in testiranja, zdravniških pregledov, zdravljenja, iskanja stikov,
izolacije, karantene, omejitev potovanj in trgovine itd.
Preverjevalec dejstev bo morda rekel: da, vendar mora Tedros v skladu z mednarodnimi
zdravstvenimi predpisi upoštevati nekatera dejanska merila.
Da, in odvetnik se razveseli in reče, da, imamo ogromen seznam bolezni, in če so tam in se hitro
širijo po vsem svetu, lahko razglasi izredne razmere.
PHEIC, skrajšano PHEIC, Public Health Emergency of International Concern (Izredne razmere za
javno zdravje mednarodnega pomena), kakšna ironija.
In če nato pripravi priporočila, na primer za splošne zahteve glede cepljenja ali cepljenja za posamezne ustanove, mora
preveriti sorazmernost, preveriti, ali to sploh pripomore k obvladovanju nalezljivih bolezni po vsem svetu,
kakšni so stranski učinki in tako naprej, narediti mora vse.
Da, to je na papirju, vendar - in to je tudi premalo znano, še vedno premalo znano - znanstveni dokazi in sorazmernost so pri
tem tako pomembni in niso vredni papirja, na katerem so napisani.
Tedros ima sicer odbor za izredne razmere, ki mu svetuje, vendar le svetuje, nikakor ni neodvisen, člane pa
imenuje Tedros sam in jih po potrebi ponovno odstavi.
V nasprotju s tako imenovano ustavno državo, za katero si trenutno prizadevamo, ni neodvisnega nadzornega organa.
Kakšen je rezultat vsega tega?
Množično imamo navzkrižja interesov.
Obstaja ogromno tveganje samovolje, zlorabe, moči s strani gospoda Tedrosa, ki mu lahko v ozadju šepetajo še druge stvari,
ki jih izvajajo različni ljudje brez dokazov in sorazmernosti.
Zato je spodaj zapisana beseda nevarnost zunanjega nadzora, ki ga izvaja kdor koli.
Na koncu te verige pa je najhujša stvar: nevarnost, ki se je že zdavnaj uresničila, in sicer množične kršitve
temeljnih pravic, vključno s pravico do življenja, telesne celovitosti in seveda kršenja človekovega zdravja.
To je, in tega ne moremo dovolj pogosto povedati, današnja SZO.
Kaj nas čaka v prihodnosti, če bodo sprejeti ti mednarodni zdravstveni predpisi, ki so nam zdaj relativno blizu
- kot sem že dejal, je rok za ugovor za skoraj vse države potekel lani in zdaj; to je bilo 19. julija.
Države bi imele možnost, da pri SZO nasprotujejo začetku veljavnosti teh mednarodnih zdravstvenih predpisov od leta 2024.
Potem bi stara SZO uporabila prejšnjo različico.
Žal je zelo malo držav izkoristilo ta rok, ki je bil 19. julij, več o tem pa v nadaljevanju.
Zaradi tega nenasprotovanja so druge države po mednarodnem pravu zdaj dolžne izvajati te mednarodne
konvencije, če tega še niso storile, in bodo po mednarodnem pravu začele veljati 19. septembra.
Kaj piše v njem?
V sedanjem mednarodnem pravu o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin smo že opredelili PHEIC - zdaj je dodana
pandemska nesreča - kot obliko poslabšanja in tam najdemo - kot pravniki to vidimo enako, obstajajo dodatni dodatni
elementi poslabšanja kaznivega dejanja - to mora biti še bolj nevarno, virus se mora še hitreje širiti v številnih državah.
Gre za preseganje zmogljivosti zdravstvenega sistema.
Gre za to, da lahko ta virus, kot je grozljivo narisan na steni, sproži družbene in gospodarske
motnje, nato pa pravi, da je veliko tveganje dovolj.
Torej gre tudi za škandal brez primere, saj bi moralo še vedno delujoče, na primer nemško zvezno ustavno
sodišče, takšno kaznivo dejanje raztrgati že na samem začetku.
Potem točka 2: kaj dejansko izrecno navaja nova IGV?
Farmacevtski lobi si je verjetno že zelo dolgo želel in upal, da bo nova usmeritev, lepo novo besedilo, ustrezni zdravstveni
proizvodi, vključno z zdravili, tako imenovanimi cepivi in tudi, kar je zelo zaskrbljujoče, celičnimi in genskimi terapijami.
Po tem, kar smo zdaj slišali od gospoda Brodyja.
Za vse te vire se lahko zdaj pripravijo priporočila za nujne primere. Vendar lahko generalni direktor
TETROS-a izda priporočila tudi zunaj izrednih razmer.
To so tako imenovana stalna priporočila.
Raziskave in razvoj takšnih izdelkov je treba zdaj odločno nadaljevati, iz izjav SZO pa je popolnoma jasno, da bodo to zdaj
vsi izdelki na osnovi modre RNK, zlasti ko gre za cepljenje.
Močno je treba spodbujati raziskave in razvoj, po vsem svetu je treba zgraditi nove dodatne proizvodne obrate, saj je bila, kot
smo slišali tudi v Ženevi, težava s korono v tem, da države v razvoju očitno niso imele zadostnega
dostopa do vseh teh blagoslovov, zato se zdaj uporablja načelo pravičnosti, enake razdelitve.
Bogatejše države bi morale v okviru solidarnosti seči v žep, da bi lahko revnejše države proizvedle še več.
In kot sem že omenil, obstaja seznam nujnih odobritev, kar pomeni, da WHO že poskuša
močno vplivati na svetovne regulativne organe.
In strokovnjaki so mi to razložili. Proizvodnja tega tako imenovanega cepiva ModRNA je neizogibno
povezana z obliko raziskav o pridobitvi funkcije.
To pomeni, da se povzročitelji pandemij, ki jih zdaj po vsem svetu intenzivno iščejo, saj so tudi zelo donosni,
umetno spremenijo v laboratoriju, tj. umetno se ustvari mutacija, da bi lahko razvili cepivo proti prav tej mutaciji.
Strokovnjaki razpravljajo o tem, kako nevarno je to.
Nato slišim doktorja Wodarga, nato profesorja Wiesendangerja.
Tukaj nisem strokovnjak, zato ne morem soditi.
Vidim le, da je pritisk, ki se tu izvaja, zelo jasen in da so tu jasni interesi.
Nekateri si želijo nove pandemije.
Toliko lahko razberem iz vsega tega.
Z drugimi besedami, gre za nadaljnjo krepitev te enostranske, farmacevtsko usmerjene podobe medicine.
Povečala so se varnostna tveganja.
Prof. Kemmerer upravičeno pravi, da bo pandemija s to modificirano injekcijo RNK dejansko
našla veliko boljši teren v človeškem telesu.
Z zaviranjem imunskega sistema te injekcije še pospešujejo pandemije.
To lahko z gotovostjo trdimo na podlagi trenutnega stanja znanja.
Življenje in zdravje sta še bolj ogrožena.
Sedaj je na vrsti tretja zelo nevarna točka.
V tem mednarodnem pravnem redu je zdaj zapisano to, kar že dolgo slišimo iz EU in kar slišimo tudi v naših državah.
Prišli smo na konferenco proti cenzuri.
Eno od najnevarnejših ideoloških orodij je ta perfidna ideja, da nekje obstaja avtoriteta, ki si lasti
pravico do boja proti dezinformacijam in dezinformacijam.
In ta monopol nad resnico - in vedno znova se čudim, da se nanj ne sklicuje noben ustavni sodnik, skoraj
noben strokovnjak za ustavno pravo - je v bistvu v popolnem nasprotju s temeljnimi pravicami.
Temeljna pravica do svobode izražanja in akademska svoboda temeljita na ideji svobodne
izmenjave mnenj v okviru svobodnega diskurza.
In če je to omejeno, so te svoboščine že v svojem bistvu zadušene.
Zdaj je to že uveljavljeno, ne da bi se uradna stran kakor koli oglasila.
Boj proti dezinformacijam in dezinformacijam v tem novem mednarodnem pravnem redu človekovih pravic.
K temu je treba dodati še obveščanje o tveganjih.
Torej je tam tudi nekdo, ki ve, kako to deluje in kako je to tveganje videti.
In zdaj določa, kaj se sporoča prebivalstvu, kakšno naj bo tveganje.
Vse ostalo je ugasnjeno.
V ozadju je zelo perfiden koncept. Imenuje se boj proti infodemiki.
Spet propagandni jezik: infodemija, skoraj tako nevarna kot pandemija.
In teorija že navaja, da je mogoče preklicati tudi preveč informacij.
Kdo odloča o tem, kaj je preveč?
Tako ljudje ne moremo več razlikovati med informacijami, ki jih uživamo, in tistimi, ki jih ne uživamo.
Potemtakem se nekaj že dolgo časa dogaja z vedenjskimi smernicami pri Svetovni zdravstveni organizaciji, vendar ne samo tam.
Ljudi ne prepričujemo več v spoštovanje določenih smernic z močjo prepričevanja in dobrim delom državnih organov
- to bi bilo čudovito - ampak gre dejansko za usmerjanje vedenja ljudi na psihološki ravni.
Takrat ne potrebujemo več znanstvenih dokazov, kar je praktično za tiste, ki želijo imeti moč ali dobiček.
To potrjuje tudi dejstvo, da je SZO podpisala pogodbe s celotno digitalno industrijo velikih tehnologij.
In ki jim lahko v primeru dvoma tudi pove, kaj je res in kaj ne.
Presenetljivo je, da tudi oni niso odprti.
V bistvu gre torej za boj proti svobodi, mnenju, informacijam in tudi tisku, svobodnemu tisku,
svobodnim medijem, ki predstavljajo drugačna mnenja.
In seveda, kar je zelo usodno, svoboda znanosti.
In še zadnja ključna točka: kaj je še v mednarodnem pravnem redu?
Zdaj državam naročate, naj ustanovijo nacionalni organ IHR, ki se mora seveda ukvarjati izključno z izvajanjem obveznosti IHR, na
vmesni upravni ravni, na primer v Nemčiji, na ravni zvezne dežele ali na občinski ravni, pa se morajo zdravstveni organi povsod
usmeriti ali, rekel bi, zanimati za uskladitev z obveznostmi SZO.
V primeru dvoma se ne preverja več, ali so smiselne, predvsem pa, ali so skladne s temeljnim zakonom in človekovimi pravicami.
Zato se pritisk na države podpisnice pri izvajanju močno povečuje.
To bi bil IGV 2024, s katerim se soočamo.
Pogodba o pandemiji je še daleč in z veliko sreče se lahko zgodi, da ne bo uresničena.
To je tudi povezava do teh pandemičnih izrednih razmer.
Vendar sama pogodba o pandemiji ne vsebuje pooblastila za razglasitev izrednih razmer.
Na žalost imamo za to že IGV.
Vendar pa na primer navaja, da pogodba velja med pandemijami in med njimi.
Tako se spodbuja pandemična zgodba.
Živimo v dobi pandemij.
Edina možna razlaga je zoonoza, ki pa v ozadju vključuje tudi človekovo dejavnost.
Ključna beseda raziskave pridobivanja funkcij.
Ta se hitro razblini.
Nato je treba še bolj konkretizirati in okrepiti promocijo teh ustreznih zdravstvenih izdelkov.
Vse, kar sem že omenil v zvezi z mednarodnim pravom človekovih pravic.
Poleg tega je treba zagotoviti prenos tehnologije med bogatimi in revnimi.
Nato je bil uveden znani sistem za dostop do patogenov in delitev koristi.
Gre za to, da se države sveta seveda borijo za dostop do genskega materiala.
Na tej podlagi je mogoče razviti zdravila in cepiva, kar je odličen model dobička.
Predvsem revni si seveda želijo deliti dobiček bogatih.
Morda je to naša sreča, saj se v notranjosti sporekajo o financah.
To je tudi razlog, da se pandemična pogodba še ni uresničila.
Zato je bilo letos ob sprejetju skoraj spregledano, da člen 12(2) določa, da se pogodba lahko odpre za podpis
šele, ko se vpletene strani dogovorijo o prilogi k temu tako imenovanemu "papeškemu sistemu".
To pomeni, da imamo kanček upanja, da bo notranji spor - ko se dva prepirata, je tretji srečen - morda spor o denarju,
odigral glavno vlogo in nam prihranil to pandemično pogodbo.
In to bi bilo fantastično.
(Seveda gre še vedno za krepitev sistemov za izdajo dovoljenj v nujnih primerih.
To, kar je bilo prej na tem dodatnem listu - imenujem ga seznam za uporabo v nujnih primerih -, je zdaj konkretizirano na njem.
Na koncu gre torej za vzpostavitev globalnega medicinsko-industrijskega kompleksa, nič drugega.
Ne gre za zdravje. Gre za nasprotje zdravja. Ljudje bodo tu živeli.
Človekovo zdravje in telesna integriteta sta ogrožena zaradi dobička in moči.
Tretja točka: infodemični koncept v pogodbi o pandemiji je zelo zaskrbljujoč.
V mednarodnem pravu človekovih pravic se borimo proti dezinformacijam in dezinformacijam.
Sedaj je prišla še ena bomba.
Cilj je okrepiti znanstveno zdravstveno in pandemsko pismenost prebivalstva.
Tu se torej jasno uresničuje monopol SZO nad resnico: prebivalstvu je treba oprati možgane na področju pandemij, javnega zdravja
in znanosti - seveda le to, kar SZO razume pod temi pojmi.
Da, ker, kot sem rekel, nimamo nadzornega organa.
Visoki predstavnik Združenih narodov je to že jasno povedal, ne da bi Združeni narodi kakor koli protestirali;
SZO je hčerinsko podjetje ZN, kar je dobro znano, in Združeni narodi so lastniki znanosti.
Kaj ima znanost opraviti z lastnino?
Edina razlaga je vedno moč in dobiček.
Ljudje morajo biti obveščeni o učinkovitosti in varnosti medicinskih izdelkov.
To se bo zato štelo za samoumevno in še naprej se bo spodbujal nadzor nad vedenjem.
Potem so tu še dodatne inovacije, okrepljen mehanizem spremljanja in uvedba že obstoječega načela "eno zdravje", ki povezuje zdravje
živali z zdravjem okolja in zdravjem ljudi ter daje SZO dodatna neizmerna pooblastila, ki seveda podpira tudi teorijo zoonoz.
Da pandemij dejansko nikoli ne morejo povzročiti ljudje, ampak le živali, ki iz kakršnegakoli razloga nenadoma
nevarno zbolijo in se potem vse skupaj razširi na ljudi.
Zoonotično širjenje je seveda že vključeno.
Da, in če si zdaj še enkrat ogledamo celotno zadevo, idejo o nedotakljivosti človekovega
dostojanstva, idejo o človekovih pravicah in svobodi.
In če pogledamo te pogodbe, ugotovimo, da je de facto ogrožena predvsem državna suverenost.
Poudarjam de facto, saj tudi leta 2020 nobena država ni bila dolžna preprosto izvajati tega, kar priporoča SZO.
Vendar jim je uspelo.
To so storili in to me je globoko pretreslo.
Gospod Brunner je dobro pojasnil, kje so pomanjkljivosti naših pravnih sistemov.
Po mojem mnenju manjka etos, brez katerega ne more obstajati najlepši pravni sistem, etos, ki je
sposoben nadomestiti tudi pomanjkljiv pravni sistem.
Na primer v Nemčiji in gotovo tudi drugod smo imeli čase, ko je delovalo zvezno ustavno sodišče, ki je svobodo
in dostojanstvo posameznika obravnavalo kot izhodišče in cilj ter ju postavilo na prvo mesto.
In vse to je bilo izgubljeno.
Spomnim se, kako sem se zgrozil, ko sem v Handbuch des Staatsrechts prvič prebral, da vsaka ustava
živi na predpogojih, ki jih ne more ustvariti sama.
Vedno sem mislil, da če je zapisano na papirju, bo spoštovano.
Tako naiven je lahko študent prava.
Sedaj sem dobil lekcijo, vendar prvega reda.
S to kognitivno vojno, s to infodemično politiko, z zakonom EU o digitalnih storitvah, s to noro boleznijo preverjanja
dejstev smo na koncu dosegli popolno preobrazbo ljudi iz samostojno mislečih državljanov v poslušne podložnike.
To velja za vsa področja, vključno z državnostjo, sodstvom, zakonodajno oblastjo itd.
Brez tega etosa človekovega dostojanstva in svobode pravni sistem ne more več delovati.
Gospod Brunner je lepo in morda prav na tem mestu povedal: prvi osnutek nemškega temeljnega zakona je sprva vseboval stavek,
da država obstaja zaradi človeka in ne človek zaradi države.
In vse to se je zdaj, kar je lepo izrazil na drug način, zdaj razblinilo.
Svetovna zdravstvena organizacija tako še naprej močno ogroža suverenost, ustavni nadzor,
vključno z ustavnimi sodišči, pa je popolnoma odpovedal.
To vidim z grozo, zlasti v Nemčiji, in politično preganjanje, ki se dogaja v naši državi,
je nekaj, o čemer se mi ne bi niti sanjalo.
In seveda povečano tveganje za množično omejevanje svobode, samovoljne razglasitve izrednih razmer,
morda stalno izdajanje priporočil za omejevanje svobode.
In to ob pomanjkanju nadzornih organov na ravni Svetovne zdravstvene organizacije in ob dejstvu, da
države preprosto ignorirajo svoje nadzorne organe.
Poleg tega imamo še eno pomembno točko, kot sta večkrat poudarila naša kolega Silvia Behrendt in Amrei Müller:
imamo, in to se ujema s splošno globalno sliko, plazečo se ideološko militarizacijo zdravstvene politike.
To ni v pogodbah, vendar obstaja doktrina o globalni zdravstveni varnosti: patogeni se obravnavajo kot vojaški sovražnik,
varnostno tveganje, in potem mora biti zagotovljen samodejni odziv, zato je vzpostavljen samodejni
mehanizem in seveda cepljenje proti njim, kar je samoumevno.
Ljudje se ne sprašujejo več, ali cepijo ljudi do smrti.
Vključili smo tudi, čeprav seveda le na enem mestu, okrepitev splošnega digitalnega nadzora človeštva, saj so bili zdaj
uvedeni digitalni potni listi za cepljenje, kar je ne le, ampak tudi zelo pomembno vprašanje, ko gre za totalitarni nadzor.
Potem pa seveda povečane zdravstvene postopke s pomočjo tega medicinsko-farmacevtskega kompleksa,
infodemičnega koncepta, ki sem ga že podrobno opisal.
V teh pogodbah je prišlo tudi do polžje ideološke reorganizacije.
Gre za to, da se ljudje počasi, a zanesljivo oddaljujejo od ideje, da sem jaz posameznik in
da je moja svoboda izhodiščna in končna točka.
Ne, vi niste nič, skupnost je vse.
Se vam to zdi znano?
Človeško dostojanstvo ni več vprašanje.
Razvijamo se v smeri kolektivne poslušnosti.
To vključuje na primer pristop celotne družbe.
To pomeni, da morajo ob pojavu nevarne pandemije vsi v družbi držati skupaj in se povezati.
Kaj to logično pomeni?
Logično je, da če se ne preseliš na plažo, si izpadel, vse to smo že videli.
Za svoje osnovne pravice si morate zagotoviti imuniteto, sicer vas ni več.
Vse, kar ima drugačno mnenje, je v takšni ali drugačni obliki množično napadeno, poleg tega pa obstajajo še
te psevdo temeljne pravice do enakosti in solidarnosti.
In te so potem v skladu s pravimi človekovimi pravicami.
Da, to je pravzaprav odgovor.
Sprašujem se, ali nas ogroža totalitarni zdravstveni režim?
Nimamo le totalitarnega zdravstvenega režima, ki je v zraku, ampak tudi svetovni razvoj v smeri avtoritarnosti
in totalitarizma tam, kjer še ni ali ni bil tako daleč.
Tam bo prišel.
Izvajamo velik pritisk na pravno državo in temeljne pravice, vključno s pravico do prostovoljne
privolitve v medicinske poskuse, kot je že omenjeno v členu 7 Pakta ZN o človekovih pravicah.
Imamo pritisk na suverenost držav članic in navsezadnje to zelo veliko nevarnost.
Torej gre res za vse.
Zato v poglavju 5 na kratko povejte, kaj se zgodi potem?
Hvala bogu, te države lahko podpirate, kakor hočete, vendar je bil umik ZDA zelo pomemben signal.
Sledila je Argentina.
Te države ne bodo več podpirale nobene različice IHR.
Te IHR 2024 tudi ne podpirajo Izrael in Italija, zelo razburljivo.
Avstrija je prav tako vložila ugovor, vendar, kot pravim v narekovajih, le zato, ker je zelo
pozno ugotovila, da Parlament še ni dal soglasja.
Vendar pa bi moralo biti v skladu z ustavo to odobreno; celo v prvem mednarodnem humanitarnem dialogu.
To pomeni, da bodo še vedno želeli pridobiti parlamentarno odobritev, a vseeno.
V primeru pogodbe o pandemiji, ki sem jo že opisal, lahko upamo, da se ne bo uresničila.
Pomembno je tudi to, kar sem opazil na primeru Avstrije, da se lahko vlade po mednarodnem pravu pogajajo in podpisujejo
pogodbe, čeprav niso neposredno demokratično izvoljene.
Praviloma pa morajo parlamente odobriti.
Tudi v Avstriji nam je to uspelo sprožiti v zadnjem trenutku, saj je bilo to nekako spregledano, kar je nenavadno.
Zato je pomembno, da je ena stvar zastopanje po mednarodnem pravu, druga pa demokratična legitimacija teh vladnih odločitev.
Praviloma so vključeni parlamenti.
Z drugimi besedami, pravnike po svetu pozivamo, naj še enkrat preverijo: ali ste parlamentu sploh dovolili, da se izreče?
Če ne, se sklicujte na to in to zahtevajte.
V nasprotnem primeru v teh državah ni mogoče preprosto zahtevati teh mednarodnih pravil.
Nemčija je nekoliko bolj temeljita in je zdaj sprejela zakon o soglasju, ki ga je sprejela zvezna vlada.
Vendar je Nemčija že dovolila, da se izteče rok za ugovor, kar dejansko pomeni akt ratifikacije.
Predstavljajte si, da Bundestag in Bundesrat tega zakona o soglasju ne sprejmeta.
Takrat se vlada znajde v težavah.
Po eni strani ima obveznost po mednarodnem pravu, po drugi strani pa ne sme prevladati
nad demokratično izraženo voljo parlamenta.
Bati se je, da se bodo strinjali.
Vendar se mi zdi dogajanje še vedno zelo zanimivo.
Izhajam iz področja človekovih pravic, zato moramo tudi v Avstriji izkoristiti vsako priložnost,
ki se nam ponudi, da opozorimo na takšne probleme.
Zanimivo je tudi, da je v Nemčiji v tem zakonu že navedeno, da privolitev v MZP omejuje temeljno pravico do telesne
nedotakljivosti, osebne svobode, zasebnosti dopisovanja, pošte in telekomunikacij ter pravico do svobode gibanja.
Tako nekako domnevajo, da je to samodejno, čeprav bi morali nemški organi dejansko izvajati zakonodajo SZO.
Da, a z gospodom Brunnerjem se nisva dogovarjala.
Vendar je zame vedno pomembno, da se vrnemo k ideji človeškega dostojanstva, ko govorimo o tem, kaj lahko storimo.
Lepo je bilo opisano, da zamisel o človekovem dostojanstvu, ki je tudi etos temeljnega zakona, izhaja iz ideje,
da je človek Božja podoba, in je zato krščanski navdih.
Vrednost človeškega bitja izhaja iz tega per se.
In iz ideje razsvetljenstva, ki pravi, da gre za človekov izhod iz njegove nezrelosti, ki si jo je povzročil sam.
Brez te etike v našem pravnem sistemu ne deluje nič, v našem življenju pa morda skoraj nič.
Zato je treba v resnici narediti vse, kar je v njegovi moči.
Gospod Sasek je dobro povedal, da je treba vedno prositi za pomoč, izobraževati ljudi v družbi tudi z druge strani, s politično
dejavnostjo, demonstracijami, letaki, predavanji, s čimer koli.
Preko svobodnih medijev, s približevanjem korporativnim medijem.
Poskusite znova in znova, morda tam sedi nekdo, ki je dostopen.
Predvsem pa z izobraževanjem politikov, če so to še vedno ljudje, ki so morda še neučakani.
Predvidevam, da je med njimi veliko takih, ki niso nič hudega sluteči.
Morda pa so nič hudega sluteči poslanci obveščeni.
Prosim, prosim, pojasnite in spodbudite ljudi, da se odločijo po svoji vesti.
Na koncu pa se poskušajte čim pogosteje obrniti na sodišče in opozoriti, da so tu kršene osnovne človekove pravice.
In vsako posamezno dejanje, prepričan sem celo, da vsaka posamezna misel tukaj šteje NE in da si takšnega sveta ne želimo.
Približujemo se viziji boljšega sveta s človeškim dostojanstvom in svobodo.
Glede na to se vam najlepše zahvaljujem.
Najlepša hvala, Beate Pfeil. Moja puščica je spet nabrušena. Še ni konec. Tega izdiha po Coroni je konec. To ni res. Slišali ste.
Lahko samo ponovim vse, kar ste povedali. Preprosto delajte na polno z izvidništvom. Kjerkoli lahko, dokler še lahko.
Nato bomo pogledali naprej. Hvala, ker ste z nami. Skupaj. Še naprej se povezujte z nami. Še naprej se povezujte.
Naj pride čim več odvetnikov, sodnikov in vseh mogočih stvari ter okrepi to fronto.
Zahvaljujemo se vam za vaše strokovno znanje. Potrebujemo ga. Hvala.