У следећој презентацији искусни адвокат ће сада истражити и поткрепити узнемирујућу тему којом се бавио
др Михаел Бруннер, и то у још практичнијим детаљима.
Он се углавном бави претњама које нам представљају правне махинације СЗО и њених пандемијских
споразума и МЗС, односно Међународних здравствених прописа.
Питање остаје: да ли се суочавамо са претњом тоталитарног здравственог режима?
Пре него што позовемо ову другу истакнуту личност на 21. AZK, чије ће нас стручне
перспективе обогатити, хајде да погледамо њен CV.
Др Беате Сибилфе Пајл, рођена 1967. године, немачка је правница и независна истраживачица
специјализована за питања националних мањина у Европи.
Ово се посебно односи на уставно, међународно и европско право.
Она је стекла репутацију у својој области кроз бројна предавања и темељне публикације, укључујући и
улогу коаутора вишетомног приручника о етничким групама.
Она је била главни уредник од 2008. до 2016. године.
Од 2019. године је ко-уредница часописа European Journal of Minority Issues (EJM).
Студирала је право на Универзитету у Хајделбергу и положила други државни испит у Фрајбургу.
2002. године дипломирала је право са одликовањем на Универзитету у Инсбруку.
Она је двадесет година радила и спроводила истраживања у Јужнотиролском институту за етничке групе.
17 година, од којих је 13 као заменик научног директора.
Од 2017. до 2023. године била је немачки члан стручног комитета за Европску повељу о регионалним или
мањинским језицима, међународног уговора Савета Европе.
Од 2017. до 2022. године била је потпредседница Европског центра за питања мањина у Флensburgу.
Њен тренутни рад се фокусира на мере у вези са коронавирусом, укључујући планове СЗО из правног угла.
Она је чланица Мреже критичких судија и тужилаца, Лекара и научника за здравље, слободу и демократију, Независних
адвоката, Адвоката за просвећење, Акционог савеза Светског савеза за здравље и Медицинског удружења хипократске заклетве.
Др Беате Фајл данас говори о СЗО, пандeмијском споразуму и међународним здравственим прописима.
Да ли се суочавамо са претњом тоталитарног здравственог режима?
Добродошли, др Беате Фајл. Хвала вам што сте поделили своју стручност са нама.
Хвала вам пуно. Буди оштро стрело. Хвала.
Данас ћу бити веома опасан, али не опаснији од СЗО.
Желео бих да започнем изражавајући своју искрену захвалност свом колеги, господину Бруннеру, на његовој дивној теми,
посебно зато што је управо ова неприкосновена људска достојанство навела мене да се упишем на студије права.
Ова прва реченица из Немачког основног закона увек ми је била инспирација током студија права.
А када данас говорим о СЗО, мислим да не морамо сви бити правници. Ако погледамо то питање кроз призму
људског достојанства и оценимо СЗО из те перспективе, нека одговора могу доћи сама од себе.
У наставку бих желео да се углавном фокусирам на два важна споразума СЗО: Међународне
здравствене прописе и Споразум о пандемији.
Али прво, хајде да наведемо шта већ важи у СЗО.
Јер оно што смо доживели у такозваним Корона годинама од 2020. године, и ово се не може довољно
нагласити, везано је за већ постојећи, рекао бих, режим СЗО.
Стога прва тачка, ажурирање СЗО.
Затим се поставља питање са чим бисмо се могли суочити ако измене Међународних здравствених прописа, које су усвојене под сумњивим
околностима 1. јуна 2024. године, заиста ступе на снагу, како по међународном праву, тако и евентуално по домаћем праву.
Затим, у трећој тачки, желео бих да се позабавим споразумом о пандемији, који је представљен тек
ове године, али још увек није у потпуности усвојен.
Желео бих да то касније укратко појасним.
А затим, у тачки 4, за сада ћу извући свој закључак.
Тачка 5 се односи на истраживање перспектива: шта би могло да се деси следеће са СЗО и њеним плановима?
И изнад свега, питање које, мислим, забрињава све нас: шта можемо учинити? Ми, појединачни грађани.
Да, став 1. Што се тиче СЗО и њених постојећих системских мана, за сада ћу рећи ово.
То је апсолутна системска грешка.
Светска здравствена организација је основана 1948. године као асоцијација држава.
И полако, али сигурно, од средине 1980-их па надаље, појавио се проблем који је делимично био последица
чињенице да су САД замрзле своје чланарине средином 1980-их.
Нормално је да се такве организације финансирају редовним доприносима њихових држава
чланица, који нису намењени за одређене сврхе.
Почетком 1980-их, подстакнуте од стране Сједињених Држава, државе чланице су такође замрзле своје доприносе за чланарину.
И онда је почело... Тада је, тајно, тихо и безгласно, катастрофа почела да тече својим током.
Данас око 85 процената буџета СЗО зависи од добровољних донација, од којих је већина намењена за одређене сврхе.
Ови донатори, који су сада донатори СЗО, такође обухватају земље које не само да плаћају
своје чланарине, већ и дају посебне донације СЗО.
Нажалост, рекао бих да је Немачка у том погледу веома примерна.
Дакле, наш порески новац у великим размерама иде СЗО.
А сада када су САД изашле, Немачка је вероватно највећи донатор.
Поред тога, међу донаторима су и међународне владиничке организације, а затим долази
осетљива тачка: велики број приватних појединаца.
Сада постоји, као што сам описао под трећом стрелицом, величанствена нова студија из
Италије, не, из Аустралије, не из Италије.
Испитали су наменске донације СЗО – иако међу њима има само осам фармацеутских компанија – али све друге институције и
организације које нису државе и које дају наменске донације СЗО имају, како ова студија сјајно
открива, скоро стопостотно фармацеутске интересе.
Они то зову фарма-компатибилним.
А прве две су Фондација Гејтс и савез за вакцине Гави.
У вези са овим, желео бих да упутим још једну прелиминарну примедбу: оснивачи СЗО су имали на уму нешто када су у члану 37
Статута СЗО написали да генерални директор и особље, при обављању својих дужности, не смеју тражити
нити примати упутства од било које владе или власти.
И што важи за владе или јавне власти, то важи још више за обавезујуће одредбе фармацеутске индустрије или
организација повезаних са фармацеутском индустријом.
То значи да СЗО овим намењеним донацијама крши свој Статут, а постоје и додатне смернице.
Онда имамо још један проблем у позадини ових донација СЗО, који се не може довољно нагласити:
Ако би, на пример, немачки Бундестаг рекао: "да, ми једноставно морамо поново повећати доприносе држава чланица", онда
бисмо лако решили проблем зависности од фармацеутске индустрије.
Не, већ смо давно тајно и тихо консолидовали и институционализовали односе између држава и приватних појединаца
у позадини кроз ову, рекао бих, префидјозна конструкција јавно-приватних партнерстава, која се више не доводи у питање,
где су, на пример, у GAVI или CEPI, СЗО повезана са владама, са чувеном Фондацијом Гејтс
и, имајте на уму, са произвођачима вакцина.
Уницеф, Светска банка и друге невладине организације такође су укључене у ГАВИ.
Европска комисија и друге истраживачке институције подржавају CEPI, који има програм за
развој вакцина против свих вируса за 100 дана.
Са правног становишта, ово је апсолутно неприхватљиво јер државе – и овде се враћамо на основну идеју да државе постоје да служе
народу – и приватни појединци, укључујући људско достојанство и људску слободу, и приватне компаније, које
могу чак и легитимно бити усмерене на остваривање профита.
Али када се то двоје испреплете и државне институције постану зависне од приватних донација које су
вођене профитом, онда смо већ суочени са катастрофом.
И ово цело питање, које је већ повезано са СЗО и о којем, на пример, ниједан члан немачког парламента до
сада није ни размишљао – морамо им то указати – јесте очигледан недостатак транспарентности у СЗО.
Не само да имамо ова јавно-приватна партнерства, у којима су повезани приватни и јавни сектор, већ, као што су
показали бриљантни колеге, постоји и стални вртлог кадрова између GAVI-ја, Фондације Гејтс и СЗО.
Узгред, Фондација Гејтс директно и индиректно, преко других организација које она
спонзорише, доприноси око 20 одсто буџета СЗО.
А господин Гејтс, који се с једне стране представља као филантроп, а с друге стране профитира од свих
добитака који произлазе из тих наводних донација.
Сада имамо конфликте интереса у великом броју. Када такозвани стручњак СЗО ради у фармацеутској индустрији, а затим изненада
врати у СЗО или поново почне да ради за GAVI, имамо конфликте интереса до највишег степена. И ево у чему је ствар: ти конфликти
се не откривају, а одједном у игру улази заштита података.
Затим следи следећа тачка: уговори са донаторима СЗО, из којих би се можда могло видети у које сврхе донатори повезују своје
донације, могло би се рећи, "Молимо вас да користите нашу ModRNA вакцину, заиста је сјајна, барем када је у питању профит, иначе
вам ништа нећемо донирати, па је молимо вас препоручите", и, каква случајност, ни ти
уговори нису објављени, нису доступни јавности.
А круна свега је поступак назван Поступак хитног уврштавања на листу, који је СЗО увела 2022. године.
Фармацеутске компаније већ могу да поднесу захтев да се лекови и вакцине које производе процене, прво у неком своеврсном пробном
покретању, пре него што се тачно сазна који наводни опасни пандемијски вирус поново циркулише, тј. прво у апстрактним
терминима са плацебо-патогенима, а затим, у другом кораку, када се такозвана пандемија догоди, са одговарајућим специфичним
патогенима. Ови лекови и вакцине се процењују, прво од стране припремног одбора, а затим од стране каснијег одбора.
Али сада долази скандал по свом карактеру: СЗО задржава право да сама одлучи шта ће или шта неће учинити са резултатима ових
стручних извештаја, као и да одлучи да ли ће их објавити или не.
СЗО задржава потпуну контролу над резултатима стручних извештаја.
Ово је такође невиђен скандал, а онда се питамо зашто толико људи сада трпи штету од вакцине против коронавируса,
такозване вакцине против коронавируса, и у неким случајевима још увек не зна да то може бити узрок.
Дакле, сада имамо СЗО која већ трпи масивне системске пропусте на овој позадини, а сада долази заиста велики проблем повезан
са чињеницом да једна особа има прекомерне овлашћења унутар СЗО.
И то је генерални директор, као што знамо. Сам господин Тедрос и даље је у фокусу организација
за људска права због ратних злочина и тако даље.
Овај Тедрос, који нема никакву демократску легитимност, већ може да прогласи такозвана
ванредна здравствена стања од међународног значаја.
И на тој основу он може да издаје такозване препоруке, а ми смо видели резултат наглог деловања господина Тедроса 2020. године.
Као што сви знамо, ово је обухватало захтеве за вакцинацију и тестирање, медицинске прегледе, лечења, праћење контаката,
изолацију, карантин, ограничења путовања и трговине и тако даље.
Сада ће проверивач чињеница рећи: да, али Тедрос мора да узме у обзир одређене чињеничке критеријуме,
како је наведено у Међународним прописима о здрављу.
Да, а затим адвокат кличе и каже: да, имамо огроман списак болести, и ако се појаве и брзо се
прошире широм света, он може прогласити ванредно стање.
Енглески, смислено скраћен на PHEIC, јавноздравствена ванредна ситуација међународног значаја – каква иронија.
И када он затим даје препоруке, на пример за опште или установе-специфичне захтеве за вакцинацију, мора проверити
пропорционалност, мора проверити да ли то заиста помаже у сузбијању заразних болести широм света, шта је
са нежељеним ефектима и тако даље, мора урадити све.
Да, то је на папиру, али – и ово такође није широко познато, још увек није широко познато – научни докази и
пропорционалност су овде изузетно важни, а папир на којем су написани није вредан ни мастила.
Јер иако Тедрос има хитни комитет који га саветује, он га само саветује и није ни на који начин независан.
Чланове именује сам Тедрос и може их, по потреби, и разрешити.
За разлику од такозване уставне државе коју тренутно настојимо да остваримо, не постоји независна надзорна власт.
Шта све ово значи?
Имамо мноштво сукоба интереса.
Суочавамо се са огромним ризиком произвољности, злоупотребе и коришћења власти од стране господина Тедроса,
коме у позадини могу шаптати разни људи о стварима које далеко превазилазе доказе и пропорционалност.
Зато је овде, од стране било кога, такође поменута реч "опасност од спољне контроле".
А оно што се налази на крају овог ланца је најгора ствар од свих: опасност, која је давно постала стварност,
масовних кршења основних права, укључујући право на живот, физички интегритет и, наравно, људско здравље.
То, и не може се довољно често понављати, јесте СЗО данас.
Шта можемо очекивати у будућности када ове међународне здравствене прописе, које су сада релативно близу
усвајању – као што сам рекао, прошле године, а сада је рок за приговор истекао за скоро све земље; то је било 19. јула.
Државе су имале могућност да уложе приговор СЗО у вези са ступањем на снагу ових
међународних здравствених прописа од 2024. године.
Онда би стара СЗО применила претходну верзију.
Нажалост, врло мало земаља је искористило овај рок до 19. јула. Више о томе касније.
Остали су сада обавезани по међународном праву да спроведу ову IGV ако то већ нису учинили, и она ће затим
ступити на снагу по међународном праву 19. септембра.
Шта пише?
Већ смо формулисали ПХЕИК у важећем ИХР као интензивирани облик – сада се додаје ванредно стање пандемије – и ми верујемо – као
правници, то одмах видимо – да су у питању додатни фактори који појачавају интензитет – мора да буде још
опасније, вирус се мора још брже ширити у многим земљама.
Ради се о прекорачењу капацитета здравственог система.
Поента је да овај вирус, како га представљају у тако ужасном светлу, може изазвати друштвене и економске
поремећаје, а затим се каже да је висок ризик довољан.
Дакле, и ово је невиђен скандал; функционасан уставни суд, као што је Немачки савезни уставни суд, заправо
би од самог почетка требало да растури такав случај.
Онда тачка 2: шта ново IGV заправо експлицитно каже?
Оно што је фармацеутски лоби вероватно дуго желео и на шта се надао: нови фокус, прелепи њуспеак, релевантни здравствени
производи, укључујући, наравно, лекове, такозване вакцине и такође, што сматрам веома
забрињавајућим, ћелијске и генске терапије.
Према ономе што смо сада чули од нашег колеге Бродија.
И све ове мере сада могу бити предмет хитних препорука. Али чак и ван ванредних ситуација,
ТЕТРОС, генерални директор, може издати препоруке.
Ово су такозване трајне препоруке.
Сада треба снажно наставити истраживање и развој таквих производа, и из изјава СЗО је сасвим јасно да ће то бити производи засновани
на модификованој РНК, посебно када је реч о вакцинацијама.
Истраживање и развој треба масовно промовисати, а нове додатне производне погоне треба изградити широм света јер, као што смо
сада чули и у Женеви, проблем са КОВИД-19 је био у томе што развијене земље очигледно нису имале довољан
приступ свим тим благодатима. Овде на сцену ступа начело праведности, односно једнаке расподеле.
А солидарност, под барјаком солидарности, значи да богатије земље треба да дубље загрме у своје
џепове како би сиромашније могле да производе још више.
И као што сам раније поменуо, већ постоји ова листа за хитну употребу, што значи да СЗО већ покушава да
изврши огроман утицај на регулаторна тела широм света.
И стручњаци су ми то објаснили: производња ове такозване МодРНК вакцине неизбежно
подразумева облик истраживања добијања функције.
То значи да се пандемијски патогени, који се сада траже широм света јер су такође веома профитабилни, вештачки мењају
у лабораторији, односно мутација се вештачки ствара како би се вакцина могла развити управо против те мутације.
Стручњаци се не слажу око тога колико је ово опасно.
Чујем др Водарга, а затим чујем проф. Визендангер.
Нисам стручњак у овој области, па не могу да судијем.
Ја могу само да видим да притисак који се овде врши јасно показује да су у питању јасни интереси.
Постоје кругови који би желели да виде нову пандемију.
Толико могу да схватим из свега овога.
То значи да видимо додатно јачање овог једностраног, искључиво фармацеутски оријентисаног погледа на медицину.
Имамо пораст безбедносних ризика.
Проф. Кеммерер сасвим исправно каже да ова инјекција мод-РНК заправо пружа још боље услове
за настанак и развој пандемија у људском телу.
Сузбијањем имуног система, ове ињекције додатно убрзавају пандемије.
Толико се може рећи са сигурношћу на основу тренутних знања.
Живот и здравље су још више угрожени.
Сада долази трећа веома опасна тачка.
Овај IGV сада садржи оно што већ дуго чујемо од ЕУ и што такође чујемо у нашим земљама.
Ми смо овде на конференцији против цензуре.
А један од најопаснијих идеолошких алата је ова подмукла идеја да негде постоји ауторитет који тврди да има
право да се бори против дезинформација и лажних вести.
И овај монопол на истину, због кога се увек изненађујем што ни један судија Уставног суда, а готово ни један
стручњак за уставно право, не указује на то, суштински је у супротности са основним правима.
Основно право на слободу изражавања и академска слобода заснивају се на идеји слободне размене мишљења у слободном дијалогу.
А када се то сузи, ове слободе су у суштини већ угушене.
Сада је ово наведено без икаквог негодовања званичних извора.
Борба против дезинформација и misinformation у овом новом IGV.
Поред тога, додаје се комуникација о ризику.
Дакле, тамо седи још неко ко зна како то функционише и како изгледа тај ризик.
И он сада одређује шта ће се саопштавати јавности, шта се сматра ризиком.
А све остало је блокирано.
Иза овога крије се веома подмукло концепт. Он се зове борба против инфодемија.
Овде поново пропагандни језик: инфодемија, готово подједнако опасна као и пандемија.
И теоријски је такође могуће да чак и превише информација буде поништено.
Ко одлучује шта је превише?
И тако ми људи више не можемо да разликујемо између информација које конзумирамо и оних које не конзумирамо.
Онда се већ дуго нешто дешава са контролом понашања у СЗО, али не само тамо.
Људи више нису убеђивани да испуне одређене захтеве убедљивом снагом и добрим радом владиних агенција – што би било
дивно – већ кроз психолошку манипулацију њиховим понашањем.
Онда нам више нису потребни научни докази, што је згодно онима који желе да врше власт или остварују профит.
Ово је поткрепљено чињеницом да је СЗО потписала споразуме са целом индустријом великих дигиталних технолошких компанија.
И ко, у случају сумње, такође може да им диктира шта се сматра истинитим, а шта лажним.
Изненађење, изненађење, ни они нису на отвореном.
Дакле, у суштини имамо пооштравање репресије над слободом, над мишљењем, над информацијама, као и над штампом, слободном штампом,
слободним медијима који представљају неистомишљеничка мишљења.
И, наравно, и ово је прилично фатално, академска слобода.
Затим још једна кључна тачка: шта још садржи IGV?
Сада налажу земљама да успоставе националну власт за Међународне здравствене прописе (IHR), која ће, наравно, бити искључиво
одговорна за спровођење обавеза из тих прописа, а на административним нивоима између, на пример у Немачкој на нивоу
федералних држава или на општинском нивоу, здравствене власти свуда треба да буду усмерене или, рекао
бих, заинтересоване да се ускладе са обавезама СЗО.
У случајевима сумње, више се не испитује да ли су они разумни и, пре свега, да ли су у складу са уставом и људским правима.
Ово ће стога повећати притисак на државе потписнице да спроведу споразум.
То би био IGV 2024, што можемо очекивати.
Панедмијски уговор је још далеко, и уз мало среће можда и неће бити примењен.
Ово се такође везује за ове ванредне ситуације у вези са пандемијом.
Међутим, сам пандeмијски споразум не садржи никакво овлашћење за проглашавање ванредног стања.
Нажалост, за то већ имамо IGV.
Али се наводи, на пример, да је уговор важећи током и између пандемија.
Дакле, овде се промовише наратив о пандемији.
Живимо у доба пандемија.
Једино објашњење је зооноза, која у крајњој линији такође укључује људску активност у
позадини. Кључна реч: истраживање добијања функције.
То ће бити веома брзо сакривено.
Затим имамо овде додатну конкретизацију и ојачавање промоције ових релевантних здравствених производа.
Све што сам већ поменуо овде у вези са IGV.
Поред тога, пренос технологије треба да се одвија између богатих и сиромашних.
Постоји и познати Систем приступа патогенима и расподеле користи.
Проблем је у томе што се земље широм света природно боре за приступ генетском материјалу.
Али на овој основи могу се развити лекови и вакцине, што је веома профитабилан модел.
А сиромашни, наравно, желе да учествују у добитку богатих.
То може бити срећно за нас, јер постоје унутрашњи спорови о финансијама.
И то је такође разлог зашто овај споразум о пандемији још увек није закључен.
И зато је, када је ове године усвојен, готово остало непримећено да члан 12 став 2 наводи да се споразум може
отворити за потпис тек када се стране договоре о анексу овог такозваног "папског система".
То значи да имамо трачак наде да унутрашњи спор – када се двоје свађају, трећи се радује – можда спор око новца, овде игра
веома важну улогу и поштедеће нас овог пандемског споразума.
И то би било сјајно.
(То је) наравно и даље питање јачања система за хитно одобрење.
Оно што је раније било садржано на овом додатном листу – назовимо га Листом за хитну употребу – сада се детаљније наводи.
Дакле, у крајњој линији, ради се о успостављању глобалног медицинско-индустријског комплекса, ништа више.
Не ради се о здрављу. Ради се о супротном од здравља. Људи ће овде живети.
Људско здравље и физички интегритет се доводе у опасност у интересу профита и моћи.
А затим имамо тачку три: концепт инфодемије у уговору о пандемији је веома забрињавајући.
IGV обухвата борбу против дезинформација и дезинформационих кампања.
Ево још једне бомбе.
Ради се о јачању научне, здравствене и пандемијске писмености становништва.
Овде јасно видимо монопол на истину који СЗО заузима: становништво треба да буде испрано мозга у областима пандемија, јавног
здравља и науке – наравно, само онако како СЗО разуме те појмове.
Да, јер, као што сам рекао, немамо надзорни орган.
Високорангирани представник УН је већ јасно изјавио, без икаквог негодовања Уједињених нација, да је СЗО, као што
знамо, подружница УН и да Уједињене нације поседују науку.
Какве везе наука има са власништвом, молим?
Једино објашњење увек је моћ и профит.
А затим људи треба да буду обавештени о ефикасности и безбедности медицинских производа.
Стога се ово подразумева и понашајни водич ће и даље бити промовисан.
Затим следе даље реформе, ојачани механизам надзора и увођење постојећег принципа "Једно здравље", који повезује здравље
животиња са здрављем животне средине и људским здрављем, дајући СЗО додатне неизмерне овлашћења и,
наравно, служећи као потпора овој теорији зооноза.
Наиме, пандемије никада заправо не могу бити изазване људима, већ само животињама које изненада оболеју опасно, из
било ког разлога, а затим се цела ствар пренесе на људе.
Зоонотички пренос је, наравно, већ укључен.
Да, и ако сада поново погледамо целу ствар, идеја да је људско достојанство неприкосновено, идеја људских права, слободе.
А затим, када погледамо ове споразуме, пре свега имамо повећану де факто претњу државном суверенитету.
Наглашавам "у ствари" јер чак и 2020. године ниједна земља није била обавезна да једноставно спроведе препоруке СЗО.
Али су то урадили.
Они су то урадили и то ме је дубоко шокирало.
А господин Бруннер је тако красноречиво објаснио где леже недостаци наших правних система.
Оно што, по мом мишљењу, недостаје јесте етос без којег чак ни најлепши правни систем не може опстати, етос који је
такође способан да надокнади мане несавршеног правног система.
Имали смо периоде, на пример у Немачкој, а свакако и другде, када је Савезни уставни суд ефикасно функционисао,
узимајући слободу и достојанство појединца као полазну основу и коначни циљ и стављајући их на прво место.
И све је то изгубљено.
Сећам се колико сам био запрепашћен када сам први пут прочитао у приручнику уставног права да сваки
устав зависи од услова које сам не може да створи.
И ја сам увек мислио, да, ако је написано на папиру, онда ће се то поштовати.
Толико си наиван као студент права.
Управо сам добио лекцију, али једну од највишег квалитета.
Са овим когнитивним ратовањем, са овом инфодемијском политиком, са овим Дигиталним законом о услугама ЕУ, са овом лудом болешћу
проверавача чињеница, завршавамо са потпуном рекондиционирањем људи од самостално мислећих грађана у послушне поданнике.
Ово се односи на све области, укључујући државност, судство, законодавну власт и тако даље.
И без овог етоса људског достојанства и слободе, чак ни правни систем више не може да функционише.
Господин Бруннер је то прекрасно формулисао, и можда је у овом тренутку вредно помена да је први нацрт Немачког
основног закона првобитно садржао реченицу: држава постоји због народа, а не народ због државе.
И све се то сада, како је он тако лепо рекао на други начин, у овом тренутку распало.
Дакле, суверенитет и даље масовно угрожава СЗО, а имамо потпуни неуспех уставног надзора, укључујући и уставне судове.
Видим то с ужасом, посебно у Немачкој, а такође и ово политичко гоњење које се одвија у
нашој земљи – никада то не бих ни замислио.
А онда, наравно, постоји повећан ризик од масивних ограничења слободе, произвољних проглашавања ванредног стања
и могућих трајних препорука које ограничавају слободу.
И на позадини недостатка надзорних тела на нивоу СЗО, земље једноставно игноришу своја надзорна тела.
Затим имамо још једну важну тачку, на коју су наше колегинице Силвија Бехрендт и Амреј Мулер више пута указивале:
видимо притајену идеолошку милитаризацију здравствене политике, која се уклапа у укупну глобалну слику.
Иако то није наведено у споразумима, постоји доктрина глобалне здравствене безбедности: патогени се третирају као војни
непријатељ, безбедносни ризик, и затим се мора покренути аутоматски одговор, односно успоставља се
аутоматски механизам и, наравно, вакцинације се користе за борбу против њих, као ствар разумевања.
Више нико не доводи у питање да ли вакцинације штете здрављу људи.
И такође имамо, иако само на једном месту, наравно, јачање укупног дигиталног надзора над човечанством, кроз чињеницу да су,
између осталог, сада уведени дигитални сертификати о вакцинацији, што је такође веома
важна тема када је реч о тоталитарној контроли.
Затим, наравно, постоје појачане здравствене процедуре које спроводи овај медицинско-фармацеутски
комплекс, концепт инфодемије, који сам већ детаљно описао.
А затим, заиста, полако идеолошко реструктурирање у овим уговорима.
Ради се о томе да се људе полако, али сигурно, одврати од идеје да сам ја појединац и да су моја слобода почетна и крајња тачка.
Не, ти ниси ништа, заједница је све.
Да ли вам ово звучи познато?
Људско достојанство, више није питање.
Видимо тренд ка колективној послушности.
Ово обухвата, на пример, такозвани приступ целокупног друштва.
То значи да када избије опасна пандемија, сви у друштву морају да остану јединствени и да вуку у истом правцу.
Шта то логички значи?
Логично, то значи да свако ко се не пресели на плажу испада; сви смо већ били у тој ситуацији.
Мораш да научиш своја основна права, иначе си ван.
Све што се разликује од доминантног мишљења подвргава се масивним нападима у једном или другом облику, а затим
постоје ти псевдо-основна права праведности и солидарности.
И они се затим стављају на исти ниво са правим људским правима.
Да, то заправо одговара на питање.
Када питам, да ли нас прети тоталитарни здравствени режим?
Не само да имамо тоталитарни здравствени режим, који је тренутно на дискусији, већ и глобални тренд ка
ауторитаризму и тоталитаризму у местима где то још није случај или где тако није било у прошлости.
Тамо треба да се деси.
Видимо огроман притисак на владавину права, на основна права, као и на право на добровољни пристанак за медицинске експерименте,
које је, као што је већ поменуто, утврђено у члану 7 Међународног пакта о економским, социјалним и културним правима УН.
Ми вршимо притисак на суверенитет држава чланица, и на крају то представља веома велику опасност.
Дакле, заиста је све или ништа.
Зато имамо одељак 5. Укратко, шта се дешава следеће?
Срећом, свако може имати какво год мишљење о овим државама, али повлачење САД било је изузетно важан сигнал.
Аргентина је поступила на исти начин.
Ове државе више неће подржавати IGV ни у једној верзији.
Ове IGV 2024 такође неће бити подржане од стране Израела и Италије, што је веома узбудљиво.
Аустрија је такође уложила приговор, али само зато што су, и ово кажем под наводницима, врло касно
схватили да Парламент још није дао своје одобрење.
Међутим, према уставу, ово би морало бити одобрено; чак и први IGV.
То значи да ће и даље желети да добију одобрење Парламента – али је то барем почетак.
Што се тиче споразума о пандемији, као што сам већ описао, може се надати да он неће бити реализован.
И још једна важна ствар је ово – и ја сам то приметио на примеру Аустрије – владама које нису директно демократски изабране
међународно право дозвољава да преговарају и потписују уговоре.
Међутим, по правилу, парламенти морају дати своју сагласност.
Успели смо да ово покренемо и у Аустрији у последњем тренутку, јер је, чудно, некако било занемарено.
Стога је важно напоменути да је један аспект представљање по међународном праву, а други
демократска легитимност ових владиних одлука.
Као правило, парламенти су укључени.
То значи да се и од адвоката широм света тражи да још једном провере да ли су уопште дозволили парламенту да се изјасни.
Ако не, молим вас да се позивате на ово и затражите га.
У супротном, ове ИГВ-ове такође не могу једноставно бити спроведене у тим земљама.
У Немачкој су мало темељнији и сада су преко савезне владе усвојили закон о сагласности.
Међутим, Немачка је већ дозволила да рок за приговор истекне, што је у суштини еквивалентно ратификацији.
Сада замислите да Бундестаг и Бундесрат не усвоје овај закон о сагласности.
Онда ће влада бити у тесном положају.
С једне стране, он има обавезу према међународном праву, али с друге стране, не сме
поништити демократски изражену вољу Парламента.
Мора се бојати да ће се сложити.
Ипак, сматрам да је оно што се тамо дешава веома узбудљиво.
И управо зато, пошто потичемо из области људских права, имамо све прилике да искористимо сваку могућност која
се у Аустрији укаже да скренемо пажњу на оваква питања.
Такође је занимљиво приметити да овај закон у Немачкој већ наводи да пристанак на IGV ограничава основно право на
физички интегритет, личну слободу, тајност преписке, поште и телекомуникација и право на слободу кретања.
Дакле, они претпостављају да ће се то догодити аутоматски, иако су немачке власти заправо обавезне да спроведу правне акте СЗО.
Да. И господин Бруннер и ја нисмо о томе претходно разговарали.
Али за мене, када је реч о ономе што можемо учинити, увек је важно вратити се идеји људског достојанства.
Прелепо је описано да идеја људског достојанства, такође као етос Основног закона, потиче из идеје да је човек
створен по Божјој слици и да је стога хришћански инспирисана.
Ово доводи до вредности људских бића сама по себи.
И из идеје Просветитељства, која каже да се ради о изласку човека из самонаметнуте непунолетности.
Без овог етоса ништа не функционише у нашем правном систему, а можда готово ништа у нашим животима.
Стога је заиста питање да се уложи сву снагу.
Господин Сасек је то тако лепо рекао: увек тражите помоћ, едукујте друге у друштву, људе око нас кроз политичке активности,
демонстрације, летаке, предавања, шта год је потребно.
Кроз слободне медије, приближавајући се корпоративним медијима.
Ако наставиш да покушаваш, можда ће бити један или двоје који ће бити пријемчиви.
И изнад свега образовањем политичара, уколико су они и даље људска бића која могу бити једноставно наивна.
Претпостављам да има много оних који нису невиni.
Али можда несумњиви задни посланици информисаних.
Молим вас, молим вас, објасните им и охрабрите их да донесу одлуку на основу своје савести.
И на крају, наставите да покушавате што чешће да одете на суд и укажете да се овде крше основна људска права.
И свака појединачна акција, чак сам убеђен да свака појединачна мисао овде има значај, и ми не желимо такав свет.
Крећемо се ка визији бољег света са људским достојанством и слободом.
Имајући ово у виду, хвала вам пуно.
Хвала вам пуно, Биате Фајл. Мој стрелица је поново оштрица. Још није готово. Ово издахавање
након Корона је готово. То није тачно. Чули сте.
Могао сам само да поновим све што си рекао. Само пуном паром у образовање. Колико год можемо, док још увек можемо.
Онда ћемо видети шта ће се даље десити. Хвала вам што сте с нама. Заједно. Наставите да
нас повезујете. Наставите да се повезујете.
Нека што више адвоката, судија и разних људи дође и ојача овај фронт.
Хвала вам на вашој стручности. Она нам је потребна. Хвала.