I nästa presentation kommer en erfaren advokat nu att utveckla Dr Michael Brunners upprörande ämne i ännu mer praktiska termer.
Framför allt handlar det om de faror som hotar oss genom de juridiska intrigerna inom WHO och dess pandemifördrag
och IHR, dvs. det internationella hälsoreglementet.
Frågan är om vi ens är hotade av en totalitär sjukvårdsregim.
Låt oss ta en titt på hennes CV innan vi bjuder in denna ytterligare ljusgestalt till den 21:a
AZK för att berika oss med hennes expertperspektiv.
Dr Beate Sibylle Pfeil, född 1967, är en tysk jurist och oberoende forskare som specialiserat sig
på frågor som rör nationella minoriteter i Europa.
Detta gäller särskilt inom ramen för konstitutionell rätt, internationell rätt och EU-rätt.
Hon har gjort sig ett namn inom sitt specialområde genom ett stort antal föreläsningar och grundläggande
publikationer, bland annat som medförfattare till en handbok i flera volymer om etniska grupper.
Hon var redaktör mellan 2008 och 2016.
Sedan 2019 har hon varit medredaktör för European Journal for Minority Issues, EJM.
Hon studerade juridik vid universitetet i Heidelberg och avlade sin andra statsexamen i Freiburg.
År 2002 avlade hon summa cum laude en doktorsexamen i juridik vid universitetet i Innsbruck.
Hon har arbetat och forskat vid Sydtyrolens institut för etniska grupper i 20 år.
17 år varav som biträdande vetenskaplig direktör.
Från 2017 till 2023 var hon tysk medlem i en expertkommitté för den europeiska stadgan om landsdels- eller
minoritetsspråk, ett internationellt fördrag inom Europarådet.
Mellan 2017 och 2022 var hon vice ordförande för European Centre for Minority Issues i Flensburg.
Hennes nuvarande arbete är inriktat på coronaåtgärder, inklusive WHO-planer ur ett juridiskt perspektiv.
Hon är medlem i Network of Critical Judges and Public Prosecutors, Doctors and Scientists for Health, Freedom and
Democracy, Free Lawyers, Lawyers for Enlightenment, World Health Alliance och Hippocratic Oath, ett yrkesförbund för läkare.
Idag talar Dr Beate Pfeil om WHO, pandemifördraget och internationella hälsoregler.
Hotas vi av en totalitär sjukvårdsregim?
Välkommen, dr Beate Pfeil. Tack för att du delar med dig av din expertis till oss.
Tack så mycket. Var en vässad pil. Tack så mycket.
Jag kommer att vara mycket farlig i dag, men inte lika farlig som WHO.
Och först och främst skulle jag vilja tacka herr Brunner från djupet av mitt hjärta för hans underbara ämne,
särskilt som det var just denna okränkbara mänskliga värdighet som fick mig att börja studera juridik.
Denna första mening från den tyska grundlagen har alltid varit min inspirationskälla under hela min juridiska utbildning.
Och när jag talar om WHO i dag tror jag inte att vi alla behöver vara jurister, om vi tar på oss
människovärdets glasögon och bedömer WHO ur den synvinkeln kan vissa svar automatiskt dyka upp.
I det följande vill jag naturligtvis i första hand fokusera på de två viktiga WHO-fördragen, det
internationella hälsoreglementet och pandemifördraget.
Men låt oss börja med att förklara vad som redan gäller hos WHO.
För det vi har upplevt under de så kallade coronaåren från 2020, och detta kan inte understrykas tillräckligt ofta,
har att göra med den WHO-regim som redan finns på plats.
Därav den första punkten, WHO aktuell.
Sedan har vi frågan om vad vi eventuellt skulle kunna ställas inför om de ändringar av det internationella hälsoreglementet som
antogs under tvivelaktiga omständigheter den 1 juni 2024 faktiskt träder i kraft, när det gäller
internationell rätt och eventuellt också nationellt.
Sedan, som en tredje punkt, skulle jag vilja ta upp pandemifördraget, som
antogs först i år men ännu inte i sin helhet.
Jag skulle vilja förklara detta kortfattat längre fram.
Och sedan dra min slutsats i punkt 4.
Punkt 5 handlar om att sondera olika perspektiv: vad kan hända nu med WHO och dess planer?
Och framför allt en fråga som jag tror berör oss alla: vad kan vi göra? Vi, de enskilda medborgarna.
Ja, punkt 1. Jag ska börja med att säga något om WHO och dess befintliga systemfel.
Det är ett absolut systemfel.
WHO grundades 1948 som en sammanslutning av stater.
Och sakta men säkert, från mitten av 1980-talet, uppstod ett problem här, som bland annat hade att göra med
att USA frös sina medlemsavgifter i mitten av 1980-talet.
Det normala är att sådana organisationer finansieras genom regelbundna, icke-öronmärkta bidrag från sina medlemsländer.
I mitten av 1980-talet frös även delstaterna sina medlemsavgifter till följd av impulser från USA.
Och sedan började... Sedan, i hemlighet, tyst och stilla, började katastrofen att ta sin gång.
Idag är cirka 85 procent av WHO:s budget beroende av frivilliga donationer, varav de flesta är öronmärkta för specifika ändamål.
Bland dessa givare, som nu är givare till WHO, finns också länder som inte bara betalar sina
medlemsavgifter utan också... donerar separat till WHO.
Tyskland är, säger jag, tyvärr mycket exemplariskt här.
Så våra skattepengar går till WHO för styrka.
Och eftersom USA nu har brutit sig loss är Tyskland förmodligen den främsta givaren.
Bland givarna finns också internationella statliga organisationer och sedan kommer den springande
punkten med de känsliga, däribland många privatpersoner.
Nu, som jag beskrev under den tredje pilen, finns det en fantastisk ny studie från
Italien, nej, från Australien, inte Italien.
De undersökte de öronmärkta donationerna till WHO - även om det bara finns åtta läkemedelsföretag bland dem - men alla andra
institutioner, organisationer som inte är stater men som donerar till WHO för ett specifikt ändamål, har, och
denna studie avslöjar detta på ett genialt sätt, nästan 100 procent läkemedelsintressen.
De kallar det pharma-kompatibelt.
Och de två största är Gates Foundation och vaccinalliansen Gavi.
Ännu en punkt i förväg, men WHO:s grundare hade något i åtanke när de skrev in i artikel 37 i WHO:s konstitution att
generaldirektören och personalen inte får ta emot instruktioner från någon regering eller
myndighet vid utförandet av sina uppgifter.
Och det som gäller för regeringar eller officiella regeringar gäller i ännu högre grad för tvingande
regleringar från läkemedelsindustrin eller från organisationer som är knutna till läkemedelsindustrin.
Detta innebär att WHO bryter mot sin egen konstitution med dessa öronmärkta donationer,
och det finns också ytterligare riktlinjer.
Sedan har vi ett annat problem i bakgrunden av dessa WHO-donationer, som inte kan betonas tillräckligt ofta:
Om till exempel den tyska förbundsdagen skulle säga: "Ja, vi måste helt enkelt höja delstaternas medlemsavgifter
igen", då har vi enkelt löst problemet med läkemedelsberoendet.
Nej, vi har länge i hemlighet och i tysthet konsoliderat och institutionaliserat förbindelserna mellan stater och privata
företag i bakgrunden genom denna perfida, ska jag säga, konstruktion av offentlig-privata partnerskap, som inte längre
ifrågasätts, där WHO naturligtvis är kopplat till regeringar, till den berömda Gates Foundation och, märk väl,
till vaccintillverkare i GAVI eller CEPI, till exempel.
Unicef, Världsbanken och andra icke-statliga organisationer är också med på GAVI:s linje.
EU-kommissionen och andra forskningsinstitutioner står bakom CEPI, som har ett program för att
utveckla vacciner mot alla regler inom 100 dagar.
Ur juridisk synvinkel är detta helt oacceptabelt, eftersom stater - låt oss nu gå tillbaka till denna grundläggande idé, stater
måste tjäna folket - och privata företag, inklusive mänsklig värdighet och mänsklig frihet, och privata
företag, de kan till och med legitimt vara vinstinriktade.
Men om de två kombineras och statliga institutioner blir beroende av privata donationer som drivs av
vinstintresse, då står vi redan inför en katastrof.
Och hela detta problem, som redan är kopplat till WHO och som till exempel inte en enda ledamot av den tyska
förbundsdagen hittills har tänkt på - vi måste påpeka detta för dem - är den uppenbara bristen på insyn i WHO.
Vi har inte bara dessa offentlig-privata partnerskap, där privat och offentligt är sammanlänkade, utan vi har också,
som lysande kolleger har visat, en ständig karusell av människor mellan GAVI, Gates Foundation och WHO.
Gates Foundation står för övrigt för cirka 20 procent av WHO:s budget, både direkt och
indirekt genom andra organisationer som de sponsrar.
Och Gates, som å ena sidan framstår som en filantrop, tjänar å andra sidan pengar på alla dessa
vinster som härrör från dessa påstådda donationer.
Så nu har vi intressekonflikter en masse, om en så kallad WHO-expert har arbetat i läkemedelsindustrin å ena sidan och
sedan plötsligt byter tillbaka till WHO eller sedan gör något på GAVI igen, då har vi intressekonflikter när det
gäller styrka och nu kommer det till det, dessa avslöjas inte, och dataskydd spelar plötsligt en roll här.
Sedan nästa punkt: kontrakt med WHO:s donatorer, där man kanske kan se vilka syften donatorerna förknippar med sin donation,
kanske säger de: Jo, använd vårt ModRNA-vaccin, det är fantastiskt, åtminstone när det gäller vinst, annars kommer vi
inte att donera något till er, så var snäll och rekommendera det, och vilket sammanträffande, dessa kontrakt offentliggörs
inte heller, de görs inte tillgängliga för allmänheten.
Och kronan på verket är ett förfarande som kallas Emergency Use Listing Procedure från 2022 på WHO.
Läkemedelsföretag kan redan där ansöka om läkemedel och vacciner som de sedan ska producera, en gång som ett slags torrövning,
innan vi vet exakt vilket förment farligt pandemivirus som nu är i farten igen, dvs. en gång abstrakt med platshållare och sedan i
det andra steget, när den så kallade pandemin sedan inträffar, med motsvarande konkreta patogener, bedöms
dessa läkemedel och vacciner, en gång av en preliminär kommitté, sedan av en sen (kommitté).
Men nu kommer skandalen par excellence: WHO förbehåller sig rätten att självt besluta vad man gör eller inte gör med
resultaten av dessa expertrapporter, och även här förbehåller man sig rätten att besluta om man vill publicera dem eller inte.
WHO behåller fullständig kontroll över resultaten av expertrapporterna.
Detta är också en skandal utan motstycke och då undrar vi varför så många människor nu lider av vaccinskador, koronavaccinationen,
den så kallade koronavaccinationen, och vissa av dem vet fortfarande inte att detta kan vara orsaken.
Så nu har vi ett WHO som, mot denna bakgrund, redan lider av massiva systemfel och nu kommer det mycket stora problemet
med att en enda person i WHO har alltför stora befogenheter.
Och som vi alla vet är generaldirektören, Tedros, också i fokus för
människorättsorganisationer för krigsförbrytelser och så vidare.
Denne Tedros, som inte har någon som helst demokratisk legitimitet, kan redan nu utlysa så
kallade hälsokriser av internationell omfattning.
Och kan göra så kallade rekommendationer på grundval av detta, och vi har sett resultatet
av denna egenmäktiga åtgärd av Tedros 2020.
Som vi alla vet handlade det om vaccinations- och testkrav, läkarundersökningar, behandlingar, kontaktspårning, isolering,
karantän, rese- och handelsrestriktioner och så vidare.
Nu kan faktagranskaren säga, ja, men Tedros måste ta hänsyn till vissa faktakriterier,
som anges i de internationella hälsoreglerna.
Ja, och advokaten jublar sedan och säger, ja, vi har en enorm lista över sjukdomar, om de finns där och sprids
snabbt över hela världen, då kan han utlysa undantagstillstånd.
PHEIC förkortat, Public Health Emergency of International Concern, vilken ironi.
Och om den sedan utfärdar rekommendationer, till exempel för allmänna eller institutionsspecifika vaccinationskrav, måste den
granska proportionaliteten, den måste kontrollera om det över huvud taget hjälper till att begränsa
infektionssjukdomar i världen, hur det är med biverkningarna och så vidare, den måste göra allt.
Ja, det är det på papperet, men, och detta är också alltför lite känt, fortfarande alltför lite känt,
vetenskapliga bevis och proportionalitet är så viktiga här och inte värda det papper de är skrivna på.
Eftersom denna Tedros har en nödkommitté som ger honom råd, men bara ger honom råd, är den inte på något
sätt oberoende, medlemmarna utses av Tedros själv och, om det behövs, avlägsnas igen.
Till skillnad från i den så kallade rättsstat som vi nu eftersträvar finns det ingen oberoende tillsynsmyndighet.
Vad är resultatet av allt detta?
Vi har intressekonflikter en masse.
Vi har en enorm risk för godtycke, missbruk och maktutövning av en Tedros som kanske viskar andra saker i bakgrunden
av alla möjliga människor utan bevis och proportionalitet.
Det är därför ordet, faran med extern kontroll, av vem som helst, står längst ned.
Och det som finns i slutet av denna kedja är det värsta: faran, som för länge sedan har förverkligats, för massiva kränkningar
av grundläggande rättigheter, inklusive rätten till liv, fysisk integritet och naturligtvis kränkningar av människors hälsa.
Detta är, och det kan inte sägas tillräckligt ofta, WHO i dag.
Vad väntar oss i framtiden om dessa internationella hälsoregler, som nu ligger relativt nära oss, antas - som jag sa
förra året och nu har tidsfristen för invändningar för nästan alla stater löpt ut; det var den 19 juli.
Staterna skulle ha haft möjlighet att motsätta sig ikraftträdandet av dessa
internationella hälsoregler från och med 2024 gentemot WHO.
Då skulle den gamla WHO ha tillämpat den tidigare versionen.
Tyvärr var det mycket få länder som utnyttjade denna tidsfrist den 19 juli, mer om detta senare.
Som ett resultat av detta icke-objektiva beslut är de andra nu skyldiga enligt internationell rätt att genomföra dessa
IHR, om de inte redan har gjort det, och de kommer sedan att träda i kraft enligt internationell rätt den 19 september.
Vad står det i den?
I det nuvarande IHR har vi redan formulerat PHEIC - nu läggs en pandemisk nödsituation till - som en form av försvårande och där
finner vi - som jurister ser vi det på samma sätt, det finns ytterligare ytterligare försvårande inslag i
brottet - detta måste vara ännu farligare, viruset måste spridas ännu snabbare i många länder.
Det handlar om att överskrida hälso- och sjukvårdssystemets kapacitet.
Poängen är att detta virus, som det så förfärligt står målat på väggen, kan utlösa sociala och ekonomiska störningar,
och sedan säger man att den höga risken är tillräcklig.
Så detta är också en skandal utan motstycke; en fortfarande fungerande tysk författningsdomstol, till exempel, skulle
faktiskt vara tvungen att riva upp ett sådant brott från början.
Punkt 2: Vad står det egentligen uttryckligen i det nya IGV?
Det som läkemedelslobbyn förmodligen har önskat och hoppats på under en mycket lång tid, det nya fokuset, det nya fina språket,
relevanta hälsoprodukter, inklusive, naturligtvis, läkemedel, så kallade vacciner och även, vilket jag
tycker är mycket oroande, cell- och genbaserade terapier.
Efter vad vi nu har hört från mr Brody.
Och dessa, alla dessa resurser, kan nu bli föremål för rekommendationer i nödsituationer. Men TETROS, generaldirektören,
kan också utfärda rekommendationer utanför nödsituationer.
Dessa är de så kallade stående rekommendationerna.
Forskning och utveckling av sådana produkter ska nu bedrivas med kraft, och det är kristallklart från WHO:s
uttalanden att det nu bara ska vara Mod RNA-baserade produkter, särskilt när det gäller vaccinationer.
Forskning och utveckling ska främjas massivt, nya, ytterligare produktionsanläggningar ska byggas över hela världen, eftersom
problemet med corona, som vi nu också har hört i Genève, var att utvecklingsländerna uppenbarligen inte hade
tillräcklig tillgång till alla dessa välsignelser, och därför används nu principen om rättvisa, lika fördelning.
Och solidaritet, och under rubriken solidaritet bör de rikare länderna gräva i sina fickor så
att de fattigare länderna kan producera ännu mer.
Och som jag nämnde tidigare finns det redan en lista över nödtillstånd, vilket innebär att WHO redan försöker
utöva ett massivt inflytande på världens tillsynsmyndigheter.
Och jag har låtit experterna förklara detta för mig. Framställningen av detta så kallade ModRNA-vaccin är
oundvikligen kopplad till en form av funktionsvinstforskning.
Detta innebär att de pandemiska patogenerna, som nu eftersträvas med kraft över hela världen eftersom de också är mycket lönsamma,
modifieras på konstgjord väg i laboratoriet, dvs. mutationen skapas på konstgjord väg så att
ett vaccin kan utvecklas mot just denna mutation.
Experterna är oense om hur farligt detta är.
Sen hör jag dr Wodarg, sen hör jag professor Wiesendanger.
Jag är ingen specialist här, jag kan inte döma.
Jag kan bara konstatera att det tryck som utövas här är mycket tydligt: det finns tydliga intressen här.
Det finns de som skulle vilja se en ny pandemi.
Det är vad jag kan utläsa av allt det här.
Vi har med andra ord en ytterligare förstärkning av denna ensidiga, farmaceutiskt orienterade bild av medicinen.
Vi har en ökning av säkerhetsriskerna.
Prof Kemmerer säger med rätta att med denna mod RNA-injektion kommer pandemin faktiskt
att hitta mycket bättre mark i människokroppen.
Genom att strypa immunförsvaret påskyndar dessa injektioner pandemier ytterligare.
Så mycket kan sägas med säkerhet baserat på det nuvarande kunskapsläget.
Liv och hälsa är ännu mer utsatta.
Nu kommer en tredje mycket farlig punkt.
Detta IHR innehåller nu det som vi har hört från EU under lång tid, och det som vi också hör i våra egna länder.
Vi är här på en konferens mot censur.
Och ett av de farligaste ideologiska verktygen är denna perfida idé om att det någonstans finns en auktoritet som tar sig
rätten att bekämpa desinformation och felaktig information.
Och detta monopol på sanningen - och jag är alltid förvånad över att ingen författningsdomare, knappast någon expert
på författningsrätt, hänvisar till det - är i grunden helt i strid med de grundläggande rättigheterna.
Den grundläggande rätten till yttrandefrihet och akademisk frihet bygger på idén om ett
fritt utbyte av åsikter genom en fri diskurs.
Och om detta inskränks, så är dessa friheter redan kvävda i sin kärna.
Nu är detta på plats, utan att något ramaskri hörs från officiellt håll.
Bekämpning av felaktig information och desinformation i detta nya IHR.
Till detta kommer riskkommunikation.
Så det sitter också någon där som vet hur det fungerar, hur den här risken ser ut.
Och han bestämmer nu vad som ska kommuniceras till befolkningen, vilken risk som ska finnas.
Och allt annat bleknar bort.
Det finns ett mycket perfidt koncept bakom detta. Det kallas bekämpning av infodemics.
Återigen, propagandaspråk: infodemisk, nästan lika farlig som pandemin.
Och teorin säger redan att även för mycket information kan avbrytas.
Vem bestämmer vad som är för mycket?
Och därför kan vi människor inte längre skilja mellan vilken information vi konsumerar och vilken vi inte konsumerar.
Då har det under lång tid pågått något med beteendehantering på WHO, men inte bara där.
Människor övertalas inte längre att följa vissa riktlinjer med hjälp av övertalningsförmåga och statliga myndigheters goda
arbete - det skulle vara underbart - utan det handlar faktiskt om att styra människors beteende på ett psykologiskt plan.
Då behöver vi inte längre vetenskapliga bevis, vilket är praktiskt för den som vill utöva makt eller göra vinst.
Detta förstärks av det faktum att WHO har tecknat avtal med hela den digitala big tech-industrin.
Och som i tveksamma fall också kan tala om för dem vad som är sant och vad som är falskt.
Förvånansvärt nog är de inte heller öppna.
Så vad vi har här är i grund och botten en kamp mot frihet, åsiktsfrihet, information och även pressen, den fria
pressen, de fria medierna, som representerar avvikande åsikter.
Och naturligtvis, och detta är ganska ödesdigert, vetenskapens frihet.
Och så en sista avgörande punkt: Vad mer finns det i IHR?
Ni säger nu till delstaterna att de ska inrätta en nationell IHR-myndighet, som naturligtvis uteslutande måste ägna sig åt
genomförandet av IHR-åtagandena, och även på den administrativa nivån däremellan, till exempel i Tyskland, på delstatsnivå eller
på kommunal nivå, ska hälsovårdsmyndigheterna överallt orienteras eller intresseras, skulle jag
vilja säga, för att anpassa sig till WHO:s åtaganden.
I tveksamma fall kontrolleras inte längre om dessa är förnuftiga och framför allt om de är
förenliga med grundlagen, med de mänskliga rättigheterna.
Trycket på de undertecknande staterna att genomföra avtalet ökar därför kraftigt.
Det skulle vara IGV 2024, det vi står inför.
Pandemifördraget ligger fortfarande en bit bort och med mycket tur kanske det inte förverkligas.
Detta är också en länk till dessa pandemiska nödsituationer.
Pandemifördraget i sig innehåller dock inte något bemyndigande att utlysa undantagstillstånd.
Tyvärr har vi redan IGV för det.
Men det står t.ex. att avtalet gäller under och mellan pandemier.
Så en pandemisk berättelse främjas här.
Vi lever i pandemiernas tidsålder.
Den enda möjliga förklaringen är zoonoser, som i slutändan också innebär mänsklig aktivitet i
bakgrunden. Sökord gain-of-function forskning.
Det är snabbt uttonat.
Sedan har vi en ytterligare konkretisering och förstärkning av marknadsföringen av dessa relevanta hälsoprodukter.
Allt som jag redan har nämnt här i förhållande till IHR.
Dessutom bör tekniköverföring ske mellan rika och fattiga.
Sedan det berömda Pathogen Access and Benefit Sharing System.
Det handlar om att världens länder naturligtvis slåss om tillgången till genetiskt material.
Men läkemedel och vacciner kan utvecklas på denna grund, en fantastisk vinstmodell.
Och särskilt de fattiga vill naturligtvis få del av de rikas vinster.
Kanske är det vår lycka, för internt finns det en tvist om ekonomin.
Och det är också skälet till att detta pandemifördrag ännu inte har materialiserats.
Och det är anledningen till att det i år nästan förbisågs när det antogs att det i artikel 12.2 anges att fördraget kan
öppnas för undertecknande först när de berörda parterna har enats om en bilaga till detta så kallade "Pope-system".
Det innebär att vi har en strimma hopp om att den interna tvisten - när två personer slåss blir den tredje glad -
möjligen tvisten om pengar, kommer att spela en viktig roll här och bespara oss detta pandemifördrag.
Och det skulle vara fantastiskt.
(Det handlar) naturligtvis fortfarande om att stärka systemen för nödtillstånd.
Det som tidigare fanns i det här extrabladet - jag kallar det Emergency Use Listing - konkretiseras nu där.
Så i slutändan handlar det om att etablera ett globalt medicinskt-industriellt komplex, inget annat.
Det handlar inte om hälsa. Det handlar om motsatsen till hälsa. Människor kommer att bo här.
Människors hälsa och fysiska integritet äventyras av vinst- och maktintressen.
Och så har vi punkt tre: det infodemiska begreppet i pandemifördraget är mycket oroande.
I IHR har vi kampen mot felaktig information och desinformation.
Nu kommer ytterligare ett bombnedslag.
Syftet är att stärka befolkningens kunskaper om vetenskap, hälsa och pandemi.
Det är alltså här som WHO:s påstådda sanningsmonopol tydligt förverkligas: befolkningen ska hjärntvättas inom
områdena pandemier, folkhälsa och vetenskap - naturligtvis bara det som WHO förstår med dessa.
Ja, eftersom vi som sagt inte har något tillsynsorgan.
Det har redan sagts mycket tydligt av en högt uppsatt FN-företrädare, utan några protester från FN. WHO är som
bekant ett dotterbolag till FN, och FN äger vetenskapen.
Vad har vetenskap med egendom att göra?
Den enda förklaringen är alltid makt och vinst.
Och sedan ska människor informeras om medicintekniska produkters effektivitet och säkerhet.
Detta kommer därför att tas för givet och beteendestyrning kommer att främjas ytterligare.
Sedan har vi ytterligare innovationer, en förstärkt övervakningsmekanism och sedan införandet av den redan befintliga
One Health-principen, som kopplar samman djurhälsa med miljöhälsa, med människors hälsa och som ger WHO
ytterligare omätliga befogenheter och som naturligtvis också tjänar till att underbygga denna zoonosteori.
Att pandemier egentligen aldrig kan orsakas av människor, utan bara av att djur plötsligt blir farligt sjuka, oavsett
anledning, och att det hela sedan sprider sig till människor.
Zoonotiska spridningseffekter är naturligtvis redan inkluderade.
Ja, och om vi tittar på det hela igen nu, idén om att människovärdet är okränkbart,
idén om mänskliga rättigheter, om frihet.
Och om vi sedan tittar på dessa fördrag har vi först och främst ett ökat de facto-hot mot staters suveränitet.
Jag betonar de facto, för inte ens 2020 var någon stat skyldig att helt enkelt genomföra det som rekommenderas av WHO.
Men de gjorde det.
De gjorde det och det chockade mig djupt.
Och herr Brunner har så väl förklarat var bristerna finns i våra rättssystem.
Det som saknas är enligt min mening det ethos utan vilket det vackraste rättssystem inte kan existera, det ethos
som också kan kompensera för ett bristfälligt rättssystem.
Vi hade tider, till exempel i Tyskland, och säkert på andra håll, med en fungerande federal författningsdomstol
som betraktade individens frihet och värdighet som start- och slutpunkt och satte den främst.
Och allt detta har gått förlorat.
Jag minns hur förfärad jag blev när jag för första gången läste i Handbuch des Staatsrechts att varje konstitution
lever på förutsättningar som den inte kan skapa själv.
Och jag har alltid tänkt att om det finns på papper, så kommer det att hedras.
Så naiv kan en juridikstuderande vara.
Jag har nu haft en lektion, men av den allra första ordningen.
Med denna kognitiva krigföring, med denna infodemiska politik, med EU:s lag om digitala tjänster, med denna vansinniga sjukdom
med faktagranskare, slutar det med att vi fullständigt omformar människor från
självständigt tänkande medborgare till lydiga undersåtar.
Detta gäller alla områden, inklusive statsbildning, rättsväsendet, den lagstiftande församlingen och så vidare.
Och utan detta etos av mänsklig värdighet och frihet kan ett rättssystem inte längre fungera.
Herr Brunner sade det vackert och kanske just nu: det första utkastet till en tysk grundlag innehöll
ursprungligen meningen att staten finns till för människans skull, inte människan för statens skull.
Och allt detta har nu, han uttryckte det vackert på ett annat sätt, allt detta har brutit samman för tillfället.
Så suveräniteten fortsätter att vara massivt hotad av WHO och vi har ett totalt misslyckande med
konstitutionell kontroll, inklusive författningsdomstolarna.
Jag ser det med fasa, särskilt i Tyskland, och den politiska förföljelse som äger rum i vårt
land är något som jag aldrig hade kunnat drömma om.
Och så förstås en ökad risk för massiva frihetsinskränkningar, godtyckliga utrop av undantagstillstånd, eventuellt
permanent utfärdande av frihetsinskränkande rekommendationer.
Och detta mot bakgrund av att det saknas kontrollorgan på WHO-nivå och att staterna helt enkelt ignorerar sina kontrollorgan.
Sedan har vi ytterligare en viktig punkt, som våra kolleger Silvia Behrendt och Amrei Müller upprepade gånger har
påpekat: vi har, och detta passar in i den övergripande globala bilden, en smygande ideologisk militarisering av hälsopolitiken.
Det står inte i fördragen, men det finns en doktrin om global hälsosäkerhet: patogener behandlas som en militär fiende, en
säkerhetsrisk, och sedan måste det finnas ett automatiskt svar, så en automatisk mekanism installeras och naturligtvis
finns det vaccinationer mot det, som en självklarhet.
Människor ifrågasätter inte längre om de vaccinerar människor till döds.
Och vi har också, om än bara på ett ställe, naturligtvis, stärkt den övergripande digitala övervakningen av mänskligheten genom att
digitala vaccinationspass nu har införts, inte bara, men också en mycket viktig fråga när det gäller totalitära kontroller.
Sedan naturligtvis ökade hälsoprocedurer genom detta medicinska-farmaceutiska komplex, det
infodemiska konceptet, jag har redan beskrivit det i detalj.
Och sedan en smygande ideologisk omorganisation även i dessa kontrakt.
Det handlar om att sakta men säkert flytta människor bort från tanken att jag är individen
och att min frihet är start- och slutpunkten.
Nej, du är ingenting, samhället är allt.
Känner du igen dig i det här?
Mänsklig värdighet är inte längre ett problem.
Vi har en utveckling mot kollektiv lydnad.
Detta inkluderar till exempel ett synsätt som omfattar hela samhället.
Detta innebär att när en farlig pandemi inträffar måste alla i samhället hålla ihop och dra åt samma håll.
Vad betyder det logiskt sett?
Logiskt sett, om du inte flyttar till en strand, är du ute, vi har sett allt tidigare.
Du måste immunisera dina grundläggande rättigheter, annars är du borta.
Allt som har en avvikande åsikt attackeras massivt i en eller annan form och sedan finns det dessa
pseudofundamentala rättigheter till rättvisa och solidaritet.
Och dessa är då i linje med verkliga mänskliga rättigheter.
Ja, det är faktiskt svaret.
Vi har, frågar jag, är den totalitära hälsoregimen ett hot mot oss?
Vi har inte bara en totalitär hälsoregim, som ligger i luften, utan också en världsomspännande utveckling mot
auktoritärism och totalitarism, på platser där det ännu inte är eller inte har varit så långt.
Där ska det komma.
Vi har massiva påtryckningar på rättsstatsprincipen, på de grundläggande rättigheterna, inklusive rätten till
frivilligt samtycke till medicinska experiment, som redan nämns i artikel 7 i FN:s konvention om mänskliga rättigheter.
Vi har påtryckningar på medlemsländernas suveränitet och i slutändan denna mycket stora fara.
Så det handlar verkligen om allt.
Därför avsnitt 5, mycket kortfattat, vad händer härnäst?
Det har vi tack och lov, man kan stå för dessa stater hur man vill, men USA:s tillbakadragande var en oerhört viktig signal.
Argentina har följt efter.
Dessa stater kommer inte längre att stödja någon version av IHR.
Dessa IHR 2024 stöds inte heller av Israel och Italien, mycket spännande.
Österrike har också gjort en invändning, men bara, jag säger det inom citationstecken, för att de mycket sent
insåg att parlamentet ännu inte hade gett sitt samtycke.
Men enligt konstitutionen borde detta ha godkänts, till och med det allra första IHR.
Detta innebär att de fortfarande kommer att vilja få parlamentets godkännande - men ändå.
När det gäller pandemifördraget, som jag redan har beskrivit, är det att hoppas att det inte kommer att förverkligas.
Och en viktig sak - och jag noterade detta med exemplet Österrike - är att regeringar, även om de inte är direkt
demokratiskt valda, har rätt att förhandla och underteckna fördrag enligt internationell rätt.
Som regel måste dock parlamenten ge sitt godkännande.
Vi kunde också inleda detta i Österrike i sista minuten eftersom det på något sätt förbisågs, märkligt nog.
Det är därför det är viktigt att en sak är representation enligt internationell rätt och en annan är den
demokratiska legitimeringen av dessa regeringsbeslut.
I regel är parlamenten involverade.
Med andra ord uppmanar vi också världens jurister att kontrollera en gång till: tillät ni ens ett parlament att säga sin mening?
Om inte, vänligen hänvisa till detta och kräv det.
Annars kan dessa IHR inte utan vidare krävas i dessa länder.
Tyskland är lite mer noggrant och har nu antagit en samtyckeslag genom den federala regeringen.
Tyskland har dock redan låtit invändningsperioden löpa ut, vilket faktiskt motsvarar en ratificeringsakt.
Föreställ dig nu att förbundsdagen och förbundsrådet inte antar denna samtyckeslag.
Då hamnar regeringen i trubbel.
Å ena sidan har den en skyldighet enligt internationell rätt, men å andra sidan får den inte
åsidosätta parlamentets demokratiskt uttalade vilja.
Det är att befara att de kommer att hålla med.
Men jag tycker ändå att det som händer är väldigt spännande.
Och det är, jag kommer från en människorättsbakgrund, vi måste också använda varje tillfälle som
ges i Österrike för att uppmärksamma sådana problem.
Det är också intressant att notera att det i Tyskland redan i denna lag anges att ett samtycke till IHR begränsar den
grundläggande rätten till fysisk integritet, personlig frihet, brev-, post- och
telekommunikationssekretess samt rätten till fri rörlighet.
Så de antar på något sätt att detta sker automatiskt, trots att de tyska myndigheterna
faktiskt skulle behöva genomföra WHO:s lagstiftning.
Ja, och vi var inte i maskopi, mr Brunner och jag.
Men för mig är det alltid viktigt att gå tillbaka till idén om mänsklig värdighet när det gäller vad vi kan göra.
Det har på ett vackert sätt beskrivits att idén om människans värdighet, även som grundlagens etos, härrör från idén att
människan är en avbild av Gud och därför är kristet inspirerad.
Människans värde uppstår ur detta i sig självt.
Och från upplysningstanken, som säger att det handlar om människans väg ut ur sin självförvållade omognad.
Utan denna inställning fungerar ingenting i vårt rättssystem, och kanske knappt någonting i våra liv.
Det är därför det verkligen handlar om att ta ut svängarna rejält.
Sasek sa det så bra: att alltid be om hjälp, att utbilda människor i samhället även från den andra sidan, genom politisk aktivitet,
demonstrationer, flygblad, föreläsningar, vad som helst.
Genom de fria medierna, genom att vända sig till företagsmedierna.
Försöker om och om igen, kanske sitter det någon där som är tillgänglig.
Och framför allt genom att utbilda politikerna, förutsatt att de fortfarande är människor som kanske fortfarande är aningslösa.
Jag antar att det finns många som inte är aningslösa.
Men kanske de intet ont anande backbenchers av den informerade.
Snälla, snälla, klargör och uppmuntra människor att fatta ett samvetsbeslut här.
Och i slutändan ska man alltid försöka vända sig till domstolarna så ofta som möjligt och påpeka
att grundläggande mänskliga rättigheter kränks här.
Och varje enskild handling, jag är till och med övertygad om att varje enskild tanke räknas
här i NO och vi vill inte ha en sådan värld.
Vi rör oss mot en vision om en bättre värld med mänsklig värdighet och frihet.
Med detta i åtanke tackar jag så mycket.
Tack så mycket, Beate Pfeil. Min pil är vässad igen. Det är inte över än. Den här utandningen efter Corona är
över. Det är inte sant. Det är inte sant. Du hörde det.
Jag kan bara upprepa allt du har sagt. Ge full gas med spaning. Varhelst vi kan medan vi fortfarande kan.
Sedan tittar vi vidare. Tack för att du är med oss. Tillsammans. Fortsätt nätverka med oss. Fortsätt nätverka.
Må så många advokater och domare och alla möjliga saker komma och stärka denna front.
Tack för din expertis. Vi behöver den. Vi behöver den. Tack.