"Neznanje ili nedostatak znanja je nemoć."
Ljudi su bespomoćni jer ne razumiju infekcije ili ih ne razumiju dovoljno dobro. I ne mogu razaznati laži.
"Problem je u tome što zarazne bolesti mogu biti nevjerojatno unosne, što većina ljudi ne shvaća."
Srdačno pozdravljam prof. dr. Bhakdija i dr. Köhnleina u našem Kla.TV intervjuu.
Oduševljeni smo što vas ponovno možemo dočekati.
Oboje su bili govornici na konferenciji protiv cenzure o važnim medicinskim temama.
A i vi dvoje bili ste prvi stručnjaci koji su progovorili tijekom krize uzrokovane koronavirusom, kada nitko od
nas nije mogao u potpunosti shvatiti što se događa oko nas.
Zatim su se pojavili na Kla.TV-u, 15. i 30. ožujka 2020. – u prikazanim programima ,
nakon čega su uslijedili i daljnji intervjui.
Za gledatelje koji vas još ne poznaju: dr. Köhnlein, vi ste specijalist interne medicine i sportske medicine te
desetljećima radite kao internist u svojoj privatnoj praksi.
Prof. dr. Bhakdi, desetljećima ste kao profesor i ravnatelj Instituta za medicinsku mikrobiologiju i higijenu na Sveučilištu
Johannes Gutenberg u Mainzu školovali studente medicine.
Bili ste glavni urednik medicinskog časopisa Medical Microbiology and Immunology i dobili ste bezbroj nagrada
za svoja istraživanja, čime ste obogatili naše temeljno razumijevanje imunološkog sustava.
Vi i vaša supruga (prof. Bhakdi) objavili ste novu knjigu zajedno s dr. Reissom pod naslovom: "Razumijevanje infekcije
– umjesto da je se bojite. Mitovi, zablude i stvarnost".
Moje prvo pitanje: profesore Bhakdi, što vas je motiviralo da napišete ovu knjigu?
Pa, prije deset godina objavio sam knjigu sa suprugom.
Zvalo se "Sjenka infekcija. Mitovi, zablude i stvarnost."
I tada smo napisali knjigu jer sam se umirovio, a moja mi je supruga rekla:
Trebao bi zapisati svoja predavanja za širu javnost.
Sve što ljudi u ovoj zemlji žele i trebaju znati o infekcijama.
Naime, stvarnost, a zatim ukazivanje na ono što nije stvarnost, naime mitove. I to sam učinio.
I ova je knjiga bila na tržištu deset godina.
Nije se baš dobro prodavalo, ali to je u redu.
Ali tamo sam dao pregled svih važnih zaraznih bolesti u ovoj zemlji. Kako ih spriječiti.
Zašto su određene bakterije i virusi opasni? Zašto ostali nisu opasni?
Kako nas oni razbolijevaju? I kako to možemo spriječiti?
I to je nužno uključivalo obrađivanje teme cijepljenja.
Kako bi se pitanje cijepljenja u potpunosti riješilo za sve.
Onda je došao COVID-19. I da skratim priču:
Nakon pet godina COVID-a 19, shvatio sam da je potrebno revidirati ono što smo napisali u prvoj knjizi.
I to hitno. Jer očito nisam prenio nikakvo zaista čvrsto znanje.
Pogriješio sam. Jer se nisam dovoljno informirao.
Predavao sam ovaj predmet više od 20 godina.
I tada sam shvatio da su postojale temeljne stvari koje nisam shvatio, stvari koje nisu bile u redu.
I znaš, moja je majka bila moja prva učiteljica.
Ona je bila liječnica. I rekla mi je kad sam bio mali – znao sam da želim biti liječnik.
Rekla je: "Bit ćeš liječnik. Sjeti se, liječnik se ne smije ničega bojati. Ništa."
Samo jedna stvar, naime da on griješi.
Izgovoriti nešto netočno u vezi s medicinskim tretmanom.
A ako to učiniš, moraš se pobrinuti da to ispraviš.
I zato sam rekao svojoj ženi da moramo ponovno objaviti ovu knjigu.
I moramo unijeti poboljšanja kako bi pružalo odgovarajuću razinu znanja.
U to vrijeme bili smo prijatelji s njim, Klausom (dr. Köhnlein), bliski prijatelji.
I rekao sam da je ovdje osoba koja je prije desetljeća izrazila svoju sumnju u ovu temu, i to je ovdje.
I on je uvijek bio u pravu. Ne bismo li ga možda trebali pitati želi li nam se pridružiti?
I to se dogodilo. I on je rekao: "Da, naravno!"
I tako je on treći autor nove knjige, koja je objavljena prekjučer.
Kao internist, nisam imao puno posla s cijepljenjima.
Nisam baš počeo razmišljati o cijepljenju dok nismo dobili djecu.
A moja prva kći trebala je primiti BCG cjepivo odmah nakon rođenja.
I onda sam intuitivno rekao: Ne želimo to sada raditi.
Zaista ne vidim tuberkulozu kao prijetnju mojoj kćeri.
U to vrijeme nisam znao da je provedena studija o BCG cjepivu u kojoj su zapravo proveli placebo-kontrolirano ispitivanje kako bi
testirali BCG cjepivo, što je rijetkost u području cijepljenja.
To je bilo u Indiji, gdje su cijeplili veliki dio stanovništva, a velik dio ostavili necijepljenim.
I rezultat je doista bio da je cijepljena populacija imala više infekcija tuberkulozom BCG-om nego necijepljena populacija.
To je potom široko objavljeno u časopisu The Lancet pod naslovom "Loše vijesti iz Indije".
Vjerujem da je trebalo još 13 godina nakon ove publikacije prije nego što su njemački
pedijatri bili spremni prestati davati ovu vakcinu.
A moja prva kći je još uvijek trebala imati je.
Tijekom drugog sam postao kritičniji, pa sam pitao: što je s BCG cijepljenjem?
Odgovorilo je prilično ogorčeno: Ne, to već dugo nismo radili.
Vrlo dobro. Hajdemo napraviti korak unatrag.
Stoljećima su bolesti i infekcije bile sablast čovječanstva.
Bilo je epidemija: kuga, kolera i tuberkuloza bili su glavni uzroci smrti.
Zatim su se na početku 20. stoljeća te bolesti iznenada naglo smanjile.
A danas je vožnja automobila opasnija nego, na primjer, dobiti ospice ili čak strašni tetanus.
Ali strah od zaraznih bolesti ostaje neublažen, kao što smo vidjeli tijekom pandemije koronavirusa.
Možete li nam možda reći nešto o tome zašto je to tako?
Pa, problem je u tome što zarazne bolesti, što većina ljudi ne shvaća, mogu biti izuzetno unosne i generirati lude profite.
Kod zaraznih bolesti uvijek su uključena mjerenja protutijela, laboratorijska mjerenja i danas antivirusni lijekovi.
I to je bila tema koja me je u osnovi dovela na scenu.
U to je vrijeme problem AIDS-a djelovao tako opasno zbog masovnog pretjeranog liječenja.
U stvarnosti je to tada jednostavno bila katastrofa ACT-a.
Bio je to taj antivirusni lijek koji se pojavio na tržištu u predoziranju, a ne kao rješenje problema AIDS-a.
To je zapravo bilo samo zbog malih krugova.
Ali pitanje AIDS-a, kao što sam rekao, bilo je prvenstveno katastrofa ACT-a.
I budući da to više nije slučaj, stvari su se smirile.
Ali CDC, tijela za kontrolu bolesti, tada su ostala bez bolesti.
A AIDS je bio spas, da tako kažem.
Nakon dječje paralize i velikih boginja nije bilo ništa za učiniti.
Zatim je bila "legionarska upala pluća" , koja je pretjerana u epidemiju koja to također nije bila.
Bila je to samo skupina starih, prilično nezdravih legionara koji su se okupljali, zabavljali, pili i puno pušili.
A kasnije su neki od njih dobili upalu pluća.
Ali se potom uključio CDC i otkrio dosad nepoznatu bakteriju, koju je logično nazvao Legionella pneumophila i
identificirao kao uzročnika legionarske bolesti, iako je pravi uzrok bio jednostavno oslabljen imunološki sustav oboljelih.
I to je općenito problem zaraznih bolesti: one nam zapravo ne mogu nauditi sve dok naš imunološki sustav ispravno funkcionira.
A kad oslabi, može se dogoditi nešto poput ovoga.
Tada možete dobiti infekcije.
A u slučaju AIDS-a osobito, ako se droga zloupotrebljava u velikoj mjeri, može doći do
onoga što se naziva oportunističkim infekcijama.
To su bolesti koje dobijete samo kad je vaš imunološki sustav na najnižoj razini.
Da, želio bih tome nešto dodati.
Problem je u tome što su glavne epidemije uzrokovane patogenima koji su se mogli vrlo lako širiti.
U načelu su postojala samo dva načina da se to učini: ili vodom ili zrakom.
To znači da se u slučaju prijenosa zrakom prenosi s osobe na osobu kašljanjem i kihanjem.
Kad je kuga harala, ljudi oboljeli od kuge kašljali su na druge, a bakterije su se njima širile zrakom.
Mehanizmi i putovi većine zaista važnih zaraznih bolesti sada su poznati.
Poznato je da se voda mora tretirati, i zato više nema kolere. Više nema kolere.
Poznato je da ako netko kašlje i ima kugu, osoba na koju je kašalj usmjeren mora dobiti antibiotike.
Uostalom, kuga više ionako ne postoji, jer znamo kako se prenosi, naime putem štakora i buha, a gdje nema štakora, nema ni kuge.
Gdje ima kuge i antibiotika, kuga se ne može prenijeti.
Međutim, to znači da, budući da su metode poznate, zna se kako spriječiti nešto.
I ova prevencija ne uključuje uvijek cijepljenje, već samo u vrlo rijetkim slučajevima.
Želio bih razjasniti jednu stvar:
Nije tako da, zato što je tetanus ovdje, na primjer, postao toliko rijedak, nije opasan.
Tetanus je danas jednako opasan kao što je bio prije 100 godina.
Jednako opasno. A kad se dogodi, ljudi su ugroženi.
Dakle, sada dolazim do vrlo važne teme, naime cijepljenja. Zašto smo morali toliko revidirati?
Jer sam shvatio da su tri stupa na kojima preporuka cijepljenja mora počivati – prije nego što se
takva preporuka izda – sljedeći: prvo, nužnost.
Kada je cijepljenje zapravo potrebno? Kad je bolest doista opasna po život.
Ako bolest nije opasna po život, nema potrebe cijepliti se. I onda je treba ostaviti na miru.
Jedan stup ne smije nedostajati. Drugi stup je učinkovitost.
Učinkovitost znači da se broj teško oboljelih i preminulih osoba mora znatno smanjiti.
Sada zamislite da imamo infekciju koja ne uzrokuje nikakve smrti.
Ili toliko malo da se uopće ne može postići nikakvo smanjenje.
Na primjer – ospice su, usput rečeno, vrlo dobar primjer – ljudi koji su u prošlosti umrli od ospica umrli su
iz istih razloga zbog kojih su ljudi umirali od gripe.
Bili su zaraženi bakterijama. To je bila bakterijska superinfekcija koja je ubila ljude.
Ali se ova bakterijska superinfekcija danas može vrlo učinkovito liječiti.
I zato, u načelu, nema smrtnih slučajeva od ospica kod ljudi s dobrom medicinskom skrbi i
zdravih ljudi s normalnim imunološkim sustavom.
Zato je nemoguće izmjeriti koristi.
A gdje nema koristi, postoji samo rizik.
I uvijek postoji rizik kad se cijepite. Uvijek.
Jer, kao što je Klaus rekao, ove cjepiva nisu jedna supstanca, nego uvijek koktel supstanci, a taj
koktel uvijek sadrži potencijalno opasne supstance.
I svatko tko ovo poriče trebao bi, u načelu, odmah biti delegitimiran .
Nije mu dopušteno davati savjete ili preporuke za cijepljenje.
Jer ako nema koristi, a kažem ako je korist nula, kod koronavirusa, kako danas znamo i kako je utvrđeno, rizik od smrti
za osobe mlađe od 65 godina praktički je nula. Praktički nula.
Ako je korist nula, onda je svaki rizik, bilo da je jedan na milijun ili jedan na bilijun, podijeljen s nulom beskonačan.
Ja sam Tajlanđanin. Da, to sam naučio u školi.
Bilo što podijeljeno nulom je beskonačno.
Tada je omjer rizika i koristi beskonačan. I to je neprihvatljivo.
Dakle, učinkovitost se mora dokazati, i kao što je Klaus rekao i kao što smo također objasnili u knjizi,
učinkovitost se može dokazati samo ako imate podatke o smrtnim slučajevima s i bez cijepljenja.
A takvi podaci ne postoje ni za jednu vakcinaciju na svijetu – ni za jednu.
Sada se vratimo na pitanje proporcionalnosti.
Ovdje nema tetanusa. Ali mogu ti reći da u Trećem svijetu, u Africi, u Tajlandu ima tetanusa.
Bio sam u Tajlandu na klinici za tetanus i vidio sam ljude kako umiru u strašnim mukama od tetanusa.
Druga bolest od koje se može potencijalno zaštititi cijepljenjem je bjesnoća.
I kažem to zato što bi trebalo biti jasno da on i ja, kao i moja supruga, nismo ovdje kao protivnici cijepljenja.
Mi nismo antivakcinaši, ali kažemo da cijepljenje zaista ima smisla kada je potrebno, jer su stope letalnosti i
smrtnosti nevjerojatno visoke – kod tetanusa iznad 50 posto, svaka druga osoba koja dobije tetanus umrijet će.
Bjesnoća je danas praktički stopostotno smrtonosna. To znači da će svatko tko ima bjesnoću umrijeti ako
se ništa ne poduzme, a ne postoji nikakav tretman.
Cijepljenje je zapravo dostupno ovdje za oboje. I ovo cijepljenje je učinkovito.
I to je ono što pripovijedamo i objašnjavamo u našoj knjizi.
Da bude jasno svima kada je cijepljenje preporučljivo – da.
I ne samo da je da, nego to iskreno preporučujemo, jer može spasiti živote – i, usput, mora.
Ako liječnik ne zna da se protiv tetanusa može cijepiti – i, prije svega, kako cijepiti.
I ovdje, kao što je objašnjeno u knjizi, ne postoji samo cijepljenje kakvo se ovdje
provodi, s cjepivom koje potiče stvaranje antitijela.
Postoji i ono što se naziva pasivnom vakcinacijom. To podrazumijeva primjenu gotovih
antitijela od osoba koje su bile vakcinirane.
I ovi su antitijela dostupni za tetanus i bjesnoću. I djeluju, stvarno djeluju!
I oni zapravo nemaju ozbiljnih nuspojava jer su čisti.
To su čisti antitijela, nema aditiva.
Dakle, želio sam potpuno jasno staviti do znanja da nisam protiv cijepljenja, ali kažem
da omjer rizika i koristi mora biti ispravan.
Sedam poglavlja svoje knjige posvećujete temi cijepljenja, koje se općenito smatra najvećim
postignućem i najmoćnijim oružjem protiv infekcija.
Već ste to spomenuli. A oni koji su za cijepljenje tvrdit će da su sve zarazne bolesti u opadanju.
Zar to nije dokaz da je cjepivo učinkovito?
Da, to je važna točka, koju sam također želio razmotriti.
Nakon što sam istražio temu cijepljenja, naišao sam na knjigu gospodina Buchwalda, koja ima
jednostavan i pamtljiv naslov "Cijepljenje – posao straha".
A Buchwald je ovdje odradio vrlo jednostavan i vrlo pamtljiv posao.
On je iscrtavao sve statističke podatke o zaraznim bolestima dostupne iz Saveznog statističkog ureda, a
zatim je uvijek na vrh označavao datum cijepljenja.
I tada je za svaku zaraznu bolest postalo vrlo jasno da je nagli pad zaraze uvijek
nastupio znatno prije uvođenja masovnog cijepljenja.
Ovo snažno ukazuje da pad zaraznih bolesti nije posljedica cijepljenja, nego drugih mjera.
I to je jednostavno bolji stil života koji imamo u poslijeratnom razdoblju.
Također možete vrlo jasno vidjeti kako je tuberkuloza rasla i padala tijekom ratnih godina.
Dakle, ovo je povezano s činjenicom da su ljudi gladovali, smrzavali se i živjeli u lošim
uvjetima, što je omogućilo širenje zaraznih bolesti.
Životni su uvjeti bili presudni, životni uvjeti.
Da.
A farmaceutska industrija kaže suprotno. Kaže da imamo ovu povoljnu situaciju zato što se cijeplimo.
Ali statistički podaci to jasno opovrgavaju, pa je stoga taj argument, koji druga strana uvijek koristi, da su antivakseri ili
kritičari cjepiva antisocijalni paraziti, zapravo neutemeljen.
Iznad svega, sada smo kod cijepljenja protiv koronavirusa vidjeli da uopće nije bilo zaštite za druge, tako da je
taj slogan koji se stalno ponavljao potpuno neutemeljen.
Cilj cijepljenja je proizvodnja antitijela.
To bi trebalo biti dokaz da je cijepljenje uspjelo.
To je ono što ljudi kažu.
Da, je li to uopće ključna točka kad je riječ o imunoj obrani?
Ne, naravno da je naivno reći da se sve temelji na antitijelima.
Što su protutijela? Kako djeluju? I kako imunološki sustav općenito funkcionira?
Nitko ne zna, jer se to u medicini gotovo nikada ne podučava.
Liječnici postaju liječnici bez stjecanja osnovnog znanja iz imunologije.
Budući da sam ovaj predmet predavao od A do Ž više od 20 godina, studenti u Mainzu doista su morali znati
pakleno puno, inače ne bi položili ispit. I oni su to znali.
Ne, postoje različiti dijelovi i stupovi imunološkog sustava, i sve smo ih objasnili.
Nema ih mnogo, ali ih moraš znati.
To su prvo antitijela, a zatim stanice, limfociti .
Otprilike rečeno, antitijela mogu biti učinkovita samo protiv toksina jer su toksini mali, a antitijela su
također mala, te mogu presresti toksine kad su prisutni.
Naime, toksini koji su u krvi, jer su antitijela uglavnom u krvi.
Stoga to djeluje samo ako se toksin transportira krvotokom.
Na primjer, toksin koji proizvodi bakterija uzročnik tetanusa.
I tu antitijela mogu uhvatiti i zaustaviti, što znači da mogu stati i ne ići dalje.
Inače, antitijela mogu zaustaviti viruse samo ako su prisutna u krvi.
Međutim, većina virusa ulazi u tijelo kroz nos, dišne putove ili crijeva.
I zato cijepljenjem nije moguće istinski zaštititi sluznicu pluća, bronhe, sama pluća ili čak gastrointestinalni trakt.
Zato, kao što sam rekao prije pet godina, ljudi, potpuno je besmisleno pokušavati se cijepiti protiv
respiratornog patogena kad se antitijela proizvode u krvi jer su na pogrešnoj strani zida.
Ne možeš to zaustaviti, i sada znamo da je tako.
Da ova vakcinacija nikada ne bi mogla spriječiti infekciju.
Da. Vakcinacija protiv ospica koju je uveo Jens Spahn trenutno se ponovno raspravlja.
I tamo se čini da antitijela ne doprinose značajno obrani.
Da, to smo također spomenuli u knjizi. To je poznato već 50 godina.
Postoje ljudi koji uopće ne mogu proizvoditi antitijela. To je genetski defekt.
I bilo je poznato da ti ljudi sasvim normalno obole od ospica i da se uvijek sasvim normalno oporave kao i svi ostali.
Oni ne umiru. Niti se ozbiljnije razbole. Nimalo.
I to je dokaz, jasna naznaka da su limfociti, bijela krvna zrnca, odgovorni za uklanjanje virusnih infekcija.
Da, i te bijele krvne stanice se ne mjere. Razumiješ li? Zbog cijepljenja.
Zato što je previše teško, a osim toga ne bi imalo nikakve koristi, jer su oni uvijek tu. To im također kažemo.
Što se tiče virusa, ove bijele krvne stanice nisu odgovorne za nijedan virus, već
prepoznaju vrstu virusa i istovremeno cijelu obitelj.
I zato smo zaštićeni. Što smo češće izloženi različitim virusima tijekom djetinjstva, to je naša zaštita šira.
Zato sve te besmislice o sprječavanju virusnih bolesti kod djece moraju prestati.
Zašto mislite da je ova obavezna vakcinacija uvedena upravo protiv ospica?
Ne znam. Sumnjam da je to bio test da se vidi kako će populacija reagirati na obvezno cijepljenje.
Jer se kasnije također raspravljalo o obaveznom cijepljenju protiv koronavirusa.
To je već bilo planirano.
Vjerojatno je to već bilo planirano. Bio je to svojevrsni "probni pokušaj" s obveznim
cijepljenjem protiv ospica – što nikako nije bilo potrebno.
Dakle, kao što sam rekao, kao što je Sucharit već rekao, tada nije bilo smrtnih slučajeva od ospica.
Stope infekcije također su bile proizvoljno niske.
Zašto je baš ospice, od svih stvari, iznenada trebalo učiniti obaveznima, uopće nije
bilo jasno. Ili to nije imalo nikakvog smisla.
Da, u tom pogledu ovaj je zakon zapravo autogol, jer na kraju nesposobni stručnjaci rade svakakve stvari...
Oprostite, što su nesposobni stručnjaci?
Koji sebe nazivaju stručnjacima.
Ne, ne, ne. Oni sebi ne daju titule, nazivaju ih i imenuju stručnjacima, da.
Iza svega ovoga stoji agenda. I ta je agenda zapravo planirana.
Planeri nisu u ovoj zemlji; oni su negdje daleko na zapadu.
Ali ovo planiranje traje već 10 godina, 25 godina, planiranje za ovaj izbijaj koronavirusa.
Knjiga Paula Schreyera doista bi trebala biti obavezno štivo. Za sve novinare. Za sve.
I također za političke aspirante. Sve je bilo isplanirano.
I sasvim je jasno da je 2019. godine ova kriza koronavirusa već bila gotovo u potpunosti isplanirana.
Bila je simulacijska igra u listopadu 2019. I naravno, virus je bio prisutan.
Jer virus potječe iz laboratorija, kao što sada znamo .
Svatko tko ovo ne zna, svakako bi trebao biti zatvoren u knjižnici i dobiti obavezno čitanje.
Jer je sve bilo isplanirano. Moderna je već 2019. imala na raspolaganju 100.000 doza cjepiva.
I rekli su, ljudi, sljedeće godine ćemo imati milijardu doza. Možemo to učiniti.
Poruka je bila da je pušten virus protiv kojeg čovječanstvo nije imalo imunološki sustav.
Da. Ali to je besmislica, zar ne? Nije kao da smo potpuno na milosti patogena.
Da, zato nosimo maske i držimo distancu.
To su bile jedine stvari koje su nas mogle zaštititi – što je bilo potpuna besmislica.
Vidjeli smo da je osnovni imunitet bio izvrstan.
Nisu znali da je imunitet na koronaviruse uvijek širok. Jer su koronavirusi posvuda.
A kad dijete krene u vrtić, tijekom prve godine bolesno je svakih nekoliko mjeseci.
To su uglavnom koronavirusi. A imunološki sustav se uvježbava i uvježbava i uvježbava sa
svakom infekcijom te postaje sve jači i jači.
Doživio sam pandemiju koronavirusa u svojoj praksi.
I ja sam to htio iskusiti, a došlo je s testom.
Čim je test postao dostupan, izbio je panika.
Ljudi su u ordinaciju ulazili zadihani – ali s njima nije bilo ništa loše.
Testirani su na koronavirus i osjećali su se kao da ne mogu disati.
Samo sam ih morao neko vrijeme poslušati i jasno im dati do znanja da imaju dovoljno prostora za disanje.
Samo su hiperventilirali. A onda je opet jenjalo.
Bilo je i pacijenata koji su bili pozitivni na koronavirus. Ali test je to prikrio.
A onda sam si dopustio da pogledam bliže da vidim što im je zapravo bilo. Dakle, zaista su imali poteškoća s disanjem.
Jedan je imao klamidijsku upalu pluća , a drugi je imao plućnu emboliju.
Treći je imao tu bolest papagaja koja je zahtijevala kortizon.
Bile su vrlo različite uzroke. Ali su svi, da tako kažemo, podvrgnuti testu koronavirusa.
Pogrešno dijagnosticirano.
Da, pogrešno dijagnosticirano. Onaj s hlamidijskom upalom pluća sigurno ne bi bio baš sretan zbog kortizona.
U slučaju egzogene alergijske alveolitisa , kortizon je bio pravi tretman.
Ali je diferencijalna dijagnoza potpuno zanemarena.
Da, bilo je vrlo lijepo vidjeti u intervjuu s pulmologom koji je opisao svoj napredak, a koji je potom i sam obolio.
A gospođa Maischberger nam je rekla: "Žrtvovali ste toliko, a onda ste to i sami dobili. Recite nam o tome."
A zatim je opisao klasični tijek pneumokokne upale pluća i zaključio da je ono što je doživio bio
vrlo atipičan slučaj koronavirusne upale pluća.
Tada su bili toliko zaslijepljeni da su se usredotočili samo na test na koronavirus i govorili da će on odlučiti o svemu.
Gripa je nestala tijekom istog razdoblja.
Zapravo je gotovo ukinuto jer više nitko ne testira gripu.
Zatim sam nazvao svog laboratorijskog liječnika i upitao ga: "Recite mi, testira li se još netko na gripu?"
On kaže: "Ne, samo ti ponekad." Dakle, to je vrlo jasan testni pristranost .
Bez ovog testa ne bismo primijetili bolest. Također sam pitao nekoliko kolega:
Recite mi, mislite li da bismo išta primijetili da nismo imali test?
Profesor Allersberger iz Austrije je rekao i složio se sa mnom: "Ne, sigurno ne bismo ništa primijetili."
Ali su moji kolege rekli: "Da, vidio si sve mrtve ljude."
I tada sam se osjećao potpuno nemirno. "Jeste li u svojoj praksi imali mnogo smrti?"
Ne, ne u svojoj praksi, ali jesi li vidio fotografije iz Bergama?
Sve se svelo na slike iz Bergama.
Ovo je širilo strah i učinilo ljude poslušnima.
Ali sada je, na primjer, Tom Lausen otišao tamo i prebrojao mrtve, jer su mrtvi doista bili tamo.
Što misliš, koja je onda uzrok? Zašto su ljudi umrli?
Da, jesam – potaknut pitanjima o AIDS-u i pretjeranom liječenju, prirodno sam se odmah
zapitao – kako su liječili pacijente s koronavirusom?
I odmah sam pronašao ono što sam tražio. U Kini su pacijente liječili kortizonom, steroidima i antivirusnim lijekovima.
Nije se dokazalo, pisalo je odmah iznad toga.
Kad čujem da se nešto nije dokazalo, podignem uši. To obično znači da je nanijelo štetu.
I iskoristio sam to kao priliku da napišem pismo uredniku našeg njemačkog medicinskog časopisa kao odgovor na članak pod
naslovom: "Još uvijek ne postoji liječenje za koronavirus."
A onda sam napisao: S obzirom na ovu izjavu, pitam se kakve se droge očito koriste za
liječenje bez ikakvih prethodnih testiranja.
A sve su to bile pripreme koje su bile više ili manje snažno imunosupresivne .
A u slučaju kliničke slike koja nalikuje gripi, ili je djelomično bila gripa, vjerojatno ne bih želio nijednu od
tih tvari, jer one zasigurno ne potiču proces ozdravljenja.
I oni su doista objavili pismo. Ali tekst je ipak nastavio.
A onda su 1. travnja stigle one studije WHO-a koje su zapravo pokazale značajan višak smrtnosti.
A to je bilo zbog tvari koju je sadržavao, hidroksiklorokina, koja je zasigurno prilično korisna u niskim dozama i
također može biti prilično učinkovita u liječenju virusnih infekcija jer donekle ublažava bol u udovima.
Ali ima vrlo uski terapijski raspon, a tamo je preporučeno u dozama koje su bile apsolutno smrtonosne –
uzrokujući srčanu aritmiju, pa čak i ventrikularnu fibrilaciju.
Ovo je, naravno, relativno brzo primijećeno i odmah zaustavljeno, tako da je bilo samo jedno vrhunje – drugim riječima,
krivulja je 14 dana nakon početka ovih studija naglo porasla.
Dakle, mogli biste poslati tamo tužitelje i zatražiti uvid u medicinske kartone pacijenata koji su bili liječeni 1. travnja.
Sigurno bi pronašli ono što su tražili gdje god bi se pojavila ova viška smrtnost.
To su bili London, Pariz, glavni gradovi, glavni glavni gradovi u kojima su se nalazile glavne sveučilišne bolnice, i Madrid.
I da, i New York također, ali to se nije uklapalo u Europu.
Ali to je, naravno, već učinjeno u studijama WHO-a, a zasigurno i na Novom Zelandu i u Australiji.
Ali je ova viška smrtnost prirodno izazvala strah.
Nitko ne vjeruje da pacijenti umiru zbog liječenja; naravno, vjeruju da umiru zbog ove ozbiljne bolesti.
I zato je koronavirus odjednom stekao reputaciju da je deset puta opasniji od gripe.
Da. Da, imamo vrlo zanimljiv program na Kla.TV o tome gdje možete vidjeti te ljude koji su, na primjer, bili liječeni u
Italiji, primili potpuno pogrešnu terapiju, umirali u velikom broju, i da gotovo nitko nije izašao iz bolnice živ .
Da, a zatim se pojavio problem epidemijskih higijenskih preporuka da pacijente treba po mogućnosti intubirati .
I remdesivir.
A remdesivir, lijek koji je vrlo toksičan antivirusni lijek, a koji se očito proizvodi pod
licencom u Bergamu – kako je otkrio Tom Lausen.
Dakle, udaljenosti od proizvođača do staračkog doma bile su kratke.
Dakle, pacijenti tamo vjerojatno su svi bili dobro opskrbljeni remdesivirom.
Ne reći da je ubijen...
U svakom slučaju to nije bilo korisno za oporavak.
Osim SARS-CoV-2, o kojem se već opširno raspravljalo i s kojim su mnogi naši gledatelji već upoznati.
Međutim, postoje i druge bolesti kod kojih dijagnoza nije sasvim tako jasna.
Pišete... U vašoj knjizi imate dobar odjeljak o hepatitisu C. Možete li reći nešto više o tome?
Da, hepatitis C je, da tako kažem, iskoristio HIV kao prijevoznika.
Moram ukratko objasniti eksperiment na životinjama koji je proveden.
Postojao je hepatitis ne-A i ne-B, posttransfuzijski hepatitis, koji zapravo nije bio
zarazan, već se javljao nakon transfuzija krvi.
Dakle, ovo je također mogao biti imunološki učinak, zbog čega su pacijenti privremeno požutjeli.
Ali su virolozi radili i smatrali da bi to također mogao biti virus koji još nije otkriven.
Zatim su ga tražili tako da su majmunima ubrizgali krv pacijenata s hepatitisom ne-A/ne-B i
držali kontrolnu životinju u zasebnoj prostoriji.
To je bio eksperimentalni postav. Dakle, zapravo su trebali infuzirati jednak broj majmuna krvlju
zdravog čovjeka kako bi isključili te imunološke učinke.
Pa, ove transfuzirane majmune nisu se razboljele.
Privremeno su imali blago povišene jetrenje enzime, a zatim su bili zaklani.
I jetra je bila u redu, nisu pronašli ništa.
Ali onda su na tržište stigli PCR-metodi visoke razlučivosti, i pomoću njih pronašli su neke fragmente koji se nisu
činili dijelom genetskog koda ispitivanog životinja, te zaključili da bi to mogao biti virus koji životinje nose.
A onda je razvijen protutijelo protiv njega, HCV protutijelo.
I onda je postalo tržišno. Jednostavno se dogodilo da je kineski car imao hepatitis, pa je promovirano i plasirano na tržište.
Napravili su antigen. Dakle, uzeli su te fragmente gena kao predložak za protein, za nacrt antigena.
I koristili su antigen da potaknu stvaranje antitijela kod drugih životinja.
A onda su razvili test za otkrivanje tih antitijela u ljudi. To je ovaj test za otkrivanje antitijela.
Međutim, detekcija protutijela cilja na gradivnu jedinicu koja je izgrađena prema hipotetičkom nacrtu.
A onda su obilazili ljude s ovim testom i ispitivali ih da vide tko ima protutijela protiv njega.
I svatko tko to ima, ima hepatitis C. To je bila definicija, zar ne?
Čak i ako ne pokazuju nikakve kliničke simptome, poput požutenja?
Da, već smo imali taj inkubacijski period kod AIDS-a, gdje smo također imali zdrave
pacijente koji su bili pozitivni na antitijela.
Rekli su im da ćeš umrijeti nakon godinu dana – zatim je razdoblje inkubacije postalo malo duže, pa je bilo deset
godina – kod hepatitisa C uopće nisu umirali, pa je onda bilo 30 godina – a zatim bi dobio rak jetre ili cirozu jetre.
A da biste bili sigurni da ga ne dobijete, trebali biste odmah početi uzimati našu antivirusnu
terapiju, koja trenutno košta 10.000 funti po pakiranju.
I tako to funkcionira. Oni nisu bolesni i neće se ponovno razboljeti zbog liječenja, jer
više nije toliko visoko dozirano kao prije.
Hepatitis C se nekada liječio interferonom i visokim dozama ribavirina.
Ljudi su bili potpuno iscrpljeni i bolesni godinu dana, razvili su tešku anemiju i potom su se morali oporaviti od
nje, pa je postalo jasno da se nešto mora promijeniti, barem kako bi terapija bila manje toksična.
Ali zapravo, oduvijek je postojao dobar razlog da se problemi s jetrom ne liječe lijekovima,
jer su oni na neki način uvijek toksični za jetru.
A danas se ljudi pitaju – upravo sam bio na još jednom simpoziju o jetri – zašto broj karcinoma jetrenih stanica
ne opada unatoč učinkovitom smanjenju virusnog opterećenja. Zapravo, čini se da blago raste.
Jednostavan odgovor je zato što jedno nema nikakve veze s drugim.
Svi ovisnici su pozitivni na hepatitis C, ali imaju drugačiji razlog.
Njihovi lijekovi predstavljaju problem toksičnosti za jetru. Baš kao i kod alkoholičara.
Ako to kažete na konferenciji o jetri, to znači da je alkohol vrlo važan ko-faktor. Dakle, ni bez alkohola ne funkcionira.
Dakle, zapravo je tako da se HCV-pozitivni pacijenti koji imaju problema, po pravilu, usputno utvrđuje da su alkoholičari.
Da. Tako se onome opet pripisuje korist terapije koja se uopće ne može dokazati.
I ne vidi štetu.
I ne vidi štetu, da. Tvoja knjiga se vrlo snažno bavi percipiranim i stvarnim rizicima.
Dakle, često tamo donosite usporedbe; spomenuli ste ta tri stupa.
Općenito, to su životne navike. Spomenuli ste alkoholike, ali druge pojave koje su mnogo raširenije, poput
pretilosti i pušenja, statistički su puno značajnije od bilo koje zarazne bolesti u ovom trenutku.
Tamo pišu popis, a zarazne bolesti su tek na petom mjestu među uzrocima smrti.
Zašto onda institucije poput Instituta Roberta Kocha ne educiraju ljude o činjenici da je za
njih mnogo korisnije ostati zdravi i promicati to?
Umjesto toga, oni zagovaraju testiranje i cijepljenje koje su na dnu analize rizika i koristi.
Mogu li sada iznijeti svoju tezu o vladajućoj klasi i kmetstvu?
Naše je cijelo društvo izgrađeno na kapitalizmu... Da, to je društvo izgrađeno na kapitalizmu.
I pročitao sam nešto Rainera Mausfelda što je bilo nevjerojatno dirljivo za mene.
Rainer Mausfeld, naš veliki povjesničar (zapravo: psiholog) iz Kilja, napisao je:
Kapitalizam i demokracija su nespojivi jedno s drugim.
Jer kapitalizam dovodi do toga da ljudi oduzimaju stvari drugim ljudima.
U principu žele zadovoljiti vlastitu pohlepu.
A pohlepa, ljudska osobina koju je teško potisnuti, navodi bogate da žele postati još bogatiji.
A da bi to učinili, moraju sve više uzimati od siromašnih.
I došli smo do točke kada oni sada moraju sve oduzeti cijelom svijetu kako bi zadržali svoju poziciju vladara svijeta.
A ono što oni rade jest da nam oduzimaju ljudskost, naše sposobnosti kao ljudskih bića, i
tjeraju nas da plaćamo za vlastite resurse.
U ovom slučaju cjepiva, lijekovi koji određuju našu vlastitu propast. To je tako luda misao.
Moram sada iznijeti ovo iz sebe, jer sam to uvidio proučavajući razne knjige o povijesti, politici i ekonomiji.
I sa svima s kojima sam tijekom godina razgovarao u ovom području čini se vrlo, vrlo vjerojatnim da su oni na vlasti – a oni nisu u
Njemačkoj, oni su negdje na Zapadu – otkrili moje područje, moje područje zaraznih bolesti, kao jedinstven, nov,
moćan, najmoćniji alat na svijetu za učvršćivanje svoje vlasti.
Jer s ovima imaju svoje znanstvenike, stručnjake, a sada imaju i WHO. Sve je na jednom mjestu.
A WHO-u sada ljudi Njemačke i Europe daju moć, moć da rade što god žele. I upravo to sada rade.
Mogu po volji proglasiti pandemiju i time po volji narediti mjere kojih se mora pridržavati.
Zakonom je kažnjivo ako to ne učinite, kazna, najgora kazna.
A instrument iskorištava neznanje ljudi, jer znanje je moć, dok je neznanje ili nedostatak znanja nemoć.
Ljudi su bespomoćni jer ne razumiju infekcije ili ih ne razumiju dovoljno dobro. I ne mogu razaznati laži.
I također ne vide da je u te laži utkana najgora laž svih vremena, a to je laž o genetski utemeljenim cjepivima.
Da, neću reći mnogo više, ali reći ću da je jedna od glavnih svrha ovog intervjua skrenuti pažnju svih mojih dragih
suvremenika na činjenicu da mi u knjizi zaista obrađujemo ovu temu na način da svatko s normalnim IQ-om može
razumjeti. Sve je napisano na tako jednostavan način.
Odlično su obavili posao.
I rekli smo si: ako bi jedno poglavlje ove knjige trebalo biti obavezno štivo za sve novinare, za sve liječnike, za sve
odvjetnike – političare ću zasad izostaviti, to je vjerojatno besmisleno – onda je to upravo ovo poglavlje, dugo je
samo osam stranica, o genetski utemeljenim cijepljenjima – najveća opasnost za čovječanstvo svih vremena.
I onda sam razgovarao s gospodinom Koppom, i on je odmah rekao "da", ovo poglavlje o "vakcinacijama temeljenim na genima"
moglo bi se ponuditi zasebno na web stranici za besplatno preuzimanje za svakoga u svijetu tko može čitati njemački.
I to se dogodilo. Dakle, već dva dana imate priliku besplatno pročitati ovo poglavlje. Ne plaćate ni lipe;
jedino što trebate uložiti je sat vremena za čitanje.
I ne treba ti više od sat vremena za osam stranica. Tako je jednostavno.
Ovo vam pruža možda jedinstvenu priliku da ustanete i zaštitite sebe i svoje najmilije.
Jer sve što trebate učiniti jest reći "ne" jednim glasom i zabraniti političarima da daju WHO-u ovu ovlast!
A ako to učine, ipak reci "ne" i reci da to nećemo učiniti.
Pogledaj kako kažnjavaš milijune nas. Jer ni oni to ne mogu učiniti.
I tako sam shvatio smisao ove cijele knjige, koji je pretvoriti ljude, koji su postali nesposobni donositi vlastite odluke, u
odgovorne građane, kako bi razumjeli, barem u općim crtama, što su zarazne bolesti, koje su protumjere, kako
ih treba odvagnuti i kako uspostaviti ispravan odnos.
Mislio sam da je to u njezinoj knjizi bilo vrlo dobro napravljeno.
Također reći da je znanost pomoć pri donošenju odluka.
To nije novi Bog. To nije zamjenska religija, za koju je djelomično stvoreno.
Da takozvani stručnjak potom može objaviti što ljudi trebaju, a što ne trebaju raditi kako ne
bi umrli. I možete vidjeti da to nije istina.
Ali moram ponoviti ono što ste spomenuli.
Doista je tako da umiremo od kardiovaskularnih bolesti i raka.
Zarazne bolesti zapravo ne igraju značajnu ulogu u statistici smrtnosti.
Uvijek se propagira suprotno, kao da su zarazne bolesti naša najveća prijetnja.
Sada posebno istaknuto zbog koronavirusa.
Ali svake godine se ponovno naglašava da su smrti od gripe neizbježne – 30.000 smrtnih
slučajeva od gripe uvijek treba oplakivati.
Ako bolje pogledate, ništa od toga uopće nije istina.
Naprotiv, tih 30.000 ili 40.000 su jednostavno razlika između ljetne i zimske smrtnosti.
Iz nekog razloga više ljudi umire zimi.
A sve što ostane nakon ove odbitke jednostavno se pripisuje smrtima od gripe kako bi se
ponovno promovirala vakcinacija protiv gripe.
A ako pogledate Institut Roberta Kocha da vidite koliko ljudi zapravo umire od gripe – a gripa je obavezna prijava
bolesti, pa su podaci relativno pouzdani – dođete do troznamenkastog broja. Dakle, gotovo nitko ne umire od gripe.
Dakle, objava je učinjena, ponavlja se iznova i iznova: napravite cjepivo protiv gripe, jer inače će 30.000 ljudi umrijeti.
Kažemo da su to normalna smrtnost i čista smrtnost koje se zaista mogu pripisati gripi,
a koje iznose 300, 400, nešto slično tome?
100 do 200 – po sezoni. Da.
Ali treba također shvatiti da je ovo cijepljenje protiv gripe, čija se učinkovitost
određuje mjerenjem protutijela, ionako besmisleno.
Samo ovaj siromašni parametar jedva da se smanjuje.
Da, mislim, učinkovitost je navodno oko 50 posto, varirajući između 40 i 60 posto. Zaboravite na to, ljudi. To je ništa.
Ne možete cijepiti milijune ljudi cjepivom koje je potencijalno opasno kako biste postigli
smanjenje odgovora protutijela za 50 posto. Jeste li ludi?
Često viđam pacijente koji obole od gripe nakon primitka cjepiva protiv gripe.
Naravno.
Ali tako to zvuči kad mu kažem: "Imate gripu."
Ne, doktore, to ne može biti. Vakciniran sam. Mora da je nešto drugo.
Da. Dakle, možemo jednostavno sažeti.
U svojoj knjizi pišete da infekcije mogu biti opasne. Ali zar danas nisu česte?
Obično ne.
Obično ne. Radi se samo o namjernom širenju panike od strane političara i medija.
Kažu da je to zbog kapitalističkih razloga, ali možda postoje i drugi.
Znanost je zapravo vodič.
Ponovo ističeš da bismo trebali temeljitije istražiti korijene stvari.
To kaže što je važno i što nije važno.
Ne bi se smjelo samo isticati pojedinačne činjenice i zaboravljati ostale.
Da ne treba praviti planinu od mušice i obrnuto.
I ljudi bi ponovno trebali moći donositi vlastite informirane odluke.
Na kraju svakog poglavlja o cijepljenju uvijek pozivaju sve da se informiraju i zatim donesu
vlastitu odluku te da nikada ne smije biti prisile.
Jer, kao što kažeš, to je alat onih na vlasti.
Ima li još nešto što biste željeli reći gledateljima kao zaključak?
Osim, naravno, preporuke da kupite svoju knjigu.
To je vrlo dobro napisano, zaista je lako razumjeti.
U samo nekoliko dana uspio sam to vrlo dobro razumjeti. Bilo je zadovoljstvo čitati.
Ali moram iskreno reći, ne želim da se ovo pretvori u emisiju za prodaju knjiga, da.
Nismo napisali knjigu da bi je kupilo što više ljudi.
Napisali smo ga tako da što više ljudi pročita knjigu.
Kako ćete doći do knjige, ovisi o vama. Ne morate je nužno kupiti.
Ali moraš pitati, na primjer u knjižnicama, ako želiš posuditi knjigu.
A ono što se svakako nadamo jest da će knjiga također privući određena zanimanja, poput učitelja – učitelji su u ovoj zemlji
izuzetno važni, trebaju znati više o infekcijama, zaista trebaju.
Jer ono što sada rade u školama, ili su radili, neodgovorno je prema našoj djeci. To nije prihvatljivo.
A jednostavno vjerovati svemu što dolazi iz nekog državnog odjela ili vlasti nije put prema
nadi punoj budućnosti. To je beznadna budućnost.
Željeli smo dati nadu. A ovom knjigom željeli smo vam pružiti znanje i staviti moć u vaše ruke.
Kako doći na vlast – samo moraš pročitati knjigu, to je sve.
Molim vas, barem pročitajte poglavlje koje ne košta ništa.
Usput, možda još jedna posljednja riječ. Mi smo u udruzi koja se zove MWGFD.
A ovo udruženje je okupljanje medicinskih stručnjaka i znanstvenika, svi govore njemački.
I posvetili smo se – sve je dobrovoljno, nitko od nas ne dobiva ni lipe za to.
I oni su vrlo, vrlo izvanredni liječnici i znanstvenici.
On (dr. Köhnlein) je također godinama bio uključen.
Osnovali smo i uspostavili Patološki institut Arnea Burckhardta. Također je bio član naše organizacije.
I znaš da je obavio pionirski rad.
Rad koji se sada iznenada vidi međunarodno. Sve je došlo iz Njemačke.
Kad je Arne Burckhardt umro, bili smo u krizi.
Nismo mogli obaviti nikakva daljnja patološka ispitivanja.
Ali smo za tu svrhu osnovali još jedan laboratorij pod nazivom "Institut za molekularnu dijagnostiku".
Također ga vode članovi naše udruge.
Dakle, naša je udruga u početku bila neprofitna organizacija, ali godinu dana kasnije,
2021. godine, naš je neprofitni status ukinut.
To znači da ne možemo izdavati potvrde o donacijama. Ova udruga ovisi o donacijama.
Bili bismo oduševljeni ako biste razmotrili mogućnost donacije udruzi i Institutu Inmodia .
To bi bilo ono što bi me duboko usrećilo.
Hvala vam puno na vašem radu na ovoj sjajnoj knjizi!
Da, hvala vam još jednom na ovom intervjuu.
Nadam se da će se široko distribuirati!
Zbogom.
Da, hvala! Zbogom.
Kla.TV treba vašu pomoć! Koristite funkciju dijeljenja ispod programa.
Gotov predložak e-pošte pomaže vam da dosegnete svoj privatni krug primatelja. Bez ikakvih blokada spama.
Moj doprinos promjeni svijeta jednim klikom. Nikada nije bilo lakše.