"Nezināšana jeb nezināšana ir bezspēcība.
Cilvēki ir bezspēcīgi, jo viņi neko nesaprot par infekcijām vai saprot to nepietiekami. Un viņi nespēj saskatīt melus."
"Problēma ir tā, ka ar infekcijas slimībām var nopelnīt neticami daudz naudas, bet lielākā daļa cilvēku to neapzinās."
Es vēlētos sveikt Prof. Dr. Bhakdi un Dr. Kēnleinu mūsu Kla.TV intervijā.
Patīkami, ka atkal esat mūsu viesis.
Abi jau ir uzstājušies konferencē pret cenzūru par svarīgām medicīnas tēmām. .
Un jūs abi bijāt arī pirmie eksperti, kas izteicās koronavīrusa krīzes laikā, kad mēs visi
nevarējām īsti saprast, kas notiek mums apkārt.
Pēc tam viņi uzstājās Kla.TV, kopā ar mums 2020. gada 15. un 30. martā - raidījumos, un vēlāk sekoja vēl citas intervijas.
Tiem skatītājiem, kuri jūs vēl nepazīst: Jūs esat iekšķīgo slimību un sporta medicīnas speciālists un jau
vairākus gadu desmitus strādājāt kā internists savā praksē.
Prof. Dr. Bhakdi, jūs jau vairākus gadu desmitus esat apmācījis medicīnas studentus kā profesors un
Medicīniskās mikrobioloģijas un higiēnas institūta vadītājs Johannesa Gūtenberga Universitātē Maincā.
Jūs bijāt medicīnas žurnāla "Medical Microbiology and Immunology" galvenais redaktors un esat saņēmis neskaitāmus
apbalvojumus par saviem pētījumiem, tādējādi bagātinot mūsu imūnsistēmas fundamentālo izpratni.
Jūs abi kopā ar savu sievu (prof. Bhakdi) Dr. Reisu esat izdevuši jaunu grāmatu ar nosaukumu: "Izprast infekciju -
nevis no tās baidīties. Par mītiem, maldiem un realitāti".
Mans pirmais jautājums: profesore Bhakdi, kāda bija jūsu motivācija uzrakstīt šo grāmatu?
Pirms desmit gadiem kopā ar sievu izdevu grāmatu.
Tās nosaukums bija "Infekciju spoks. Mīti, maldi un realitāte."
Un mēs toreiz uzrakstījām grāmatu, jo es biju aizgājis pensijā, un mana sieva man teica:
"Jums vajadzētu pierakstīt savas lekcijas plašākai sabiedrībai.
Viss par infekcijām, ko cilvēki šajā valstī vēlas un ko viņiem vajadzētu zināt.
Un tā ir realitāte, un tad norādiet uz to, kas nav realitāte, proti, uz mītiem." Un to es arī darīju.
Un šī grāmata bija tirgū desmit gadus.
Netika pārdots tik labi, bet tam nav nozīmes.
Taču tajā es sniedzu pārskatu par visām svarīgākajām infekcijas slimībām šajā valstī. Kā tās novērst.
Kāpēc dažas baktērijas un vīrusi ir bīstami? Kāpēc citi nav bīstami?
Kā tās mūs padara slimus? Un kā to var novērst?
Un tas noteikti ietvēra arī vakcinācijas tēmas risināšanu.
Lai vakcinācijas jautājums būtu pilnībā atrisināts visiem.
Tad nāca Corona. Un īss stāsts:
Piecu gadu laikā esmu sapratis, ka tas, ko rakstījām pirmajā grāmatā, bija jāpārskata.
Steidzami. Jo es acīmredzot neesmu nodevis nekādas patiešām pamatotas zināšanas.
Es kļūdījos. Es nebiju pietiekami izglītots.
Šo nodaļu, šo priekšmetu es mācīju vairāk nekā 20 gadus.
Un tad es sapratu, ka ir būtiskas lietas, kuras es nebiju apzinājies, kuras nebija pareizas.
Un zini, mana mamma bija mana pirmā skolotāja.
Viņa bija ārste. Kad es biju maza, viņa man teica - es zināju, ka gribu kļūt par ārsti.
Viņa teica: "Tu būsi ārsts. Atceries, ka ārsts nedrīkst no nekā baidīties. No nekā.
Tikai viena lieta, proti, ka viņš kļūdās.
Un saka kaut ko nepareizu saistībā ar ārstēšanu.
Un, ja tā notiek, jums ir jāpārliecinās, ka jūs to labojat."
Tāpēc es teicu sievai, ka mums šī grāmata ir jāizdod vēlreiz.
Un mums ir jāveic uzlabojumi, lai tā sniegtu atbilstošu zināšanu līmeni.
Un tajā laikā mēs ar viņu, Klausu (Dr. Kēnleinu), bijām tuvi draugi.
Un es teicu, ka šeit ir cilvēks, kurš pirms vairākiem gadu desmitiem pauda savu skepsi par šo tēmu, kas ir šeit.
Un viņam vienmēr ir bijusi taisnība. Vai mums varbūt nevajadzētu viņu uzaicināt mums pievienoties?
Un tas arī notika. Un viņš teica: "Jā, pareizi!"
Viņš ir trešais jaunās grāmatas, kas tika publicēta aizvakar, autors.
Man kā internistam ar vakcināciju nebija daudz darīšana.
Patiesībā es nemaz neuztraucos par imunizāciju, līdz mums piedzima bērni.
Un manai pirmajai meitai uzreiz pēc piedzimšanas bija jāveic BCG vakcinācija.
Un tad es intuitīvi teicu: mēs to tagad negribam darīt.
Es patiešām neuzskatu, ka tuberkuloze apdraud manu meitu.
Tajā laikā es nezināju, ka BCG vakcinācija ir pētījums, kurā tika veikts placebo kontrolēts pētījums - kas vakcinācijai
ir reti sastopams -, lai pārbaudītu BCG vakcināciju.
Tas bija Indijā, kur vakcinēja lielu iedzīvotāju skaitu un ne vakcinēja lielu iedzīvotāju skaitu.
Rezultātā vakcinētajiem iedzīvotājiem patiešām bija vairāk BCG tuberkulozes infekciju nekā nevakcinētajiem iedzīvotājiem.
Pēc tam tas tika plaši publicēts žurnālā "Lancet" ar virsrakstu "Sliktas ziņas no Indijas".
Un pagāja vēl, manuprāt, 13 gadi no šīs publikācijas, līdz vācu pediatri bija gatavi pārtraukt šo vakcināciju.
Un viņai vēl bija dzemdēt manu pirmo meitu.
Kad jautāju otrreiz, es jau biju kļuvusi kritiskāka, tāpēc jautāju, kā ir ar BCG vakcināciju?
Atbilde bija sašutuma pilna: "Nē, mēs to jau sen neesam darījuši.
Ļoti labi. Atkāpsimies vēl vienu soli atpakaļ.
Slimības un infekcijas jau gadsimtiem ilgi ir bijušas cilvēces bieds.
Bija epidēmijas: Galvenie nāves cēloņi bija mēris, holēra un tuberkuloze.
Tad 20. gadsimta sākumā šo slimību skaits pēkšņi sāka strauji samazināties.
Un mūsdienās automašīnas vadīšana ir bīstamāka nekā, piemēram, saslimšana ar masalām vai pat baiso stingumkrampjiem.
Taču bailes no infekcijas slimībām joprojām ir nepārvaramas, kā mēs to redzējām koronavīrusa gados.
Vai jūs varētu mums pastāstīt, kāpēc tas tā ir?
Problēma ir tā, ka lielākā daļa cilvēku neapzinās, ka ar infekcijas slimībām var nopelnīt neticami
daudz naudas, ka ar tām var nopelnīt neprātīgi daudz.
Infekcijas slimību gadījumā vienmēr tiek veikti antivielu mērījumi, laboratoriskie mērījumi,
mūsdienās tiek lietoti pretvīrusu medikamenti.
Tas bija temats, kas būtībā lika man sākt.
Tajā laikā tā bija AIDS problēma, kas šķita tik bīstama masveida pārlieku intensīvas ārstēšanas dēļ.
Patiesībā toreiz tā bija tikai ACT katastrofa.
Tas bija šis pretvīrusu medikaments, kas nonāca tirgū pārdozējot, nevis pati AIDS problēma.
Patiesībā tas notika tikai nelielu apļu dēļ.
Taču AIDS problēma, kā jau teicu, galvenokārt bija ACT katastrofa.
Un, tā kā tas vairs netiek dots, tas arī ir kļuvis kluss.
Bet CDC, epidemioloģijas iestādes, tolaik epidēmijas bija beigušās.
Un AIDS bija, tā sakot, glābšanas riņķis.
Pēc poliomielīta un bakām nekas vairs nebija palicis.
Tad bija "leģionāru pneimonija" , kas tika stilizēta par epidēmiju, kas nebija epidēmija.
Tā bija tikai vecu, diezgan neveselīgu leģionāru sanākšana kopā, ballēšanās, dzeršana un smēķēšana.
Un pēc tam dažiem bija pneimonija.
Taču tad uz skatuves nāca CDC un atrada iepriekš nezināmu baktēriju, loģiski nosauca to par "Legionella pneumophila"
un padarīja par šīs leģionāru pneimonijas izraisītāju, lai gan iemesls bija vienkārši slimnieka novājinātā imūnsistēma.
Un tā parasti ir problēma ar infekcijas slimībām, ka tās faktiski neko nevar mums nodarīt, kamēr mūsu imūnsistēma darbojas labi.
Un, ja tā pavājinās, var notikt kaut kas līdzīgs.
Tad varat inficēties.
Jo īpaši AIDS gadījumā, ja narkotikas tiek lietotas daudz, var iegūt tā sauktās oportūnistiskās slimības.
Šīs ir slimības, ar kurām saslimst tikai tad, kad imūnsistēma ir novājināta.
Jā, es gribētu par to kaut ko teikt.
Problēma ir tā, ka lielākās epidēmijas izraisīja patogēni, kas varēja ļoti viegli izplatīties.
Principā bija tikai divi veidi, kā to izdarīt - ūdens vai gaiss.
Citiem vārdiem sakot, tā tiek pārnesta no cilvēka cilvēkam klepojot vai šķaudot.
Kad bija mēris, cilvēki, kas slimoja ar mēri, klepojot uz citiem, baktērijas nokļuva pie viņiem pa gaisu.
Tagad ir zināmi lielākās daļas patiešām nozīmīgu infekcijas slimību mehānismi un ceļi.
Mēs zinām, ka ūdens ir jāattīra, un tāpēc vairs nav holēras. Holēras vairs nav.
Jūs zināt, ka tad, ja kāds klepus gadījumā ir saslimis ar mēri, tad cilvēkam, kurš ir klepojis, ir jādod antibiotika.
Sērgas tik un tā vairs nav, jo mēs zinām, kā sērga izplatās, proti, ar žurkām,
blusām, un tur, kur nav žurku, tur nav arī mēra.
Tur, kur ir mēris un antibiotikas, mēris nevar tikt nodots tālāk.
Bet tas nozīmē, ka, tā kā ir zināmi veidi, jūs zināt, kā kaut ko novērst.
Un šī profilakse ne vienmēr tiek panākta ar vakcināciju, bet reti - ar vakcināciju.
Vēlos precizēt vienu lietu:
Tas nenozīmē, ka, piemēram, stingumkrampji ir kļuvuši tik reti sastopami, ka stingumkrampji nav bīstami.
Mūsdienās stingumkrampji ir tikpat bīstami kā pirms 100 gadiem.
Tikpat bīstami. Un, kad tas notiek, cilvēki ir pakļauti riskam.
Tagad es nonāku pie ļoti svarīgas tēmas, proti, vakcinācijas. Kāpēc mums vajadzēja tik daudz pārskatīt?
Es pats esmu sapratis, ka trīs pīlāri, uz kuriem jābalstās vakcinācijas ieteikumam - pirms tiek sniegts
vakcinācijas ieteikums - ir šādi: Pirmkārt, nepieciešamība.
Kad vakcinācija vispār ir nepieciešama? Ja slimība patiešām apdraud dzīvību.
Ja slimība neapdraud dzīvību, vakcinācija nav nepieciešama. Un tad jums vajadzētu turēt rokas nost no tās.
Nedrīkst trūkt viena pīlāra. Otrais pīlārs ir efektivitāte.
Efektivitāte nozīmē, ka būtiski jāsamazina smagi slimu un mirušu cilvēku skaits.
Tagad iedomājieties, ka mums ir infekcija, kas neizraisa nevienu nāvi.
Vai arī tik maz, ka samazinājumu vispār nevar panākt.
Piemēram, piemēram, masalas ir ļoti labs piemērs - cilvēki, kas agrāk nomira no masalām,
nomira tādu pašu iemeslu dēļ kā gripas slimnieki.
Tie bija inficēti ar baktērijām. Baktēriju superinfekcija bija tā, kas nogalināja cilvēkus.
Taču šo bakteriālo superinfekciju šodien var ļoti labi ārstēt.
Un tieši tāpēc principā no masalām nemirst cilvēki, kuriem ir laba medicīniskā aprūpe un
kuri ir veseli cilvēki ar normālu imūnsistēmu.
Tāpēc ieguvumus nemaz nevar izmērīt.
Un tur, kur nav ieguvumu, ir arī risks.
Vakcinējot vienmēr pastāv risks. Vienmēr.
Jo, kā teica Klauss, šīs vakcīnas nav viena viela, tās vienmēr ir vielu kokteilis, un šajā
kokteilī vienmēr ir potenciāli bīstamas vielas.
Un ikviens, kurš to noliedz, ir nekavējoties jādeleģitimizē principā .
Viņi nav pilnvaroti sniegt konsultācijas vai ieteikumus par vakcināciju.
Jo, ja nav nekāda ieguvuma, un es saku, ja ieguvums ir nulle, tad, kā mēs šodien zinām un kā ir konstatēts,
nāves risks cilvēkiem, kas jaunāki par 65 gadiem, bija praktiski nulle. Praktiski nulle.
Ja ieguvums ir nulle, tad katrs risks, vai tas būtu viens no miljona vai viens no triljona, kas dalīts ar nulli, ir bezgalīgs.
Es esmu no Taizemes. Jā, es to iemācījos skolā.
Viss, kas dalīts ar nulli, ir bezgalīgs.
Tad riska un ieguvumu attiecība ir bezgalīga. Un jūs to nevarat pieņemt.
Tātad. Efektivitāte ir jāpierāda, un, kā teica Klauss un kā mēs arī paskaidrojām grāmatā, efektivitāti var pierādīt tikai tad,
ja ir zināms mirušo skaits bez vakcinācijas un ar vakcināciju.
Un šie skaitļi nav pieejami nevienai vakcinācijai pasaulē - nevienai.
Tagad mēs atgriežamies pie proporcionalitātes.
Stingumkrampji šeit nepastāv. Bet es varu jums pateikt, ka stingumkrampji ir trešās pasaules valstīs, Āfrikā, Taizemē.
Taizemē es biju stingumkrampju nodaļā, un es redzēju, kā cilvēki mirst no stingumkrampju slimības.
Otra slimība, kurai vakcinācija var dot labumu, ir trakumsērga.
Un es to saku tāpēc, lai būtu skaidrs, ka mēs ar sievu neesam šeit kā pret vakcināciju noskaņoti cilvēki.
Mēs neesam pret vakcināciju noskaņoti, bet mēs sakām, ka vakcinācija patiešām ir lietderīga, ja tā ir nepieciešama, jo
letalitāte un mirstība ir neticami augsta - no stingumkrampju saslimšanas mirst vairāk nekā 50 % cilvēku,
katrs otrais saslimušais ar stingumkrampjiem mirst.
Mūsdienās trakumsērgas izplatība ir praktiski 100 %. Tas nozīmē, ka ikviens, kas saslims ar trakumsērgu, nomirs, ja vien netiks
veikti pasākumi, lai to novērstu, un ārstēšana nav iespējama.
Patiesībā ir vakcinācija pret abām slimībām. Un šī vakcinācija darbojas.
Un tieši par to mēs stāstām un skaidrojam savā grāmatā.
Tāpēc ikvienam ir jābūt skaidram, vai vakcinācijai ir jēga - jā.
Un ne tikai jā, bet mēs to no visas sirds iesakām, jo tā var glābt dzīvības - un, starp citu, tai ir jāglābj dzīvības.
Ja ārsts nezina, ka jūs varat vakcinēties pret stingumkrampjiem - un kā īpaši vakcinēties.
Un šeit, un tas ir arī paskaidrots grāmatā, ir ne tikai vakcinācija, kā tas tiek darīts šeit,
ar vakcīnu, kas stimulē antivielu veidošanos.
Pastāv tā sauktā pasīvā vakcinācija. Tā nozīmē gatavu antivielu ievadīšanu no cilvēkiem, kas ir vakcinēti.
Šīs antivielas ir pieejamas pret stingumkrampjiem un trakumsērgu. Un tās darbojas, tās patiešām darbojas!
Un tie faktiski nav nopietnas blakusparādības, jo tie ir tīri.
Tās ir tīras antivielas, tām nav nekādu piedevu.
Tāpēc es patiešām gribēju paskaidrot, ka neesmu pret vakcināciju, bet saku, ka riska un ieguvumu attiecībai jābūt pareizai.
Šajā grāmatā septiņas nodaļas veltītas vakcinācijai, kas tiek uzskatīta par lielāko
sasniegumu un spēcīgāko ieroci pret infekcijām.
Jūs jau esat pievērsies šim jautājumam. Un tie, kas atbalsta vakcināciju, apgalvos, ka
visu infekcijas slimību izplatība samazinās.
Vai tas nav pierādījums vakcinācijas efektivitātei?
Jā, tas ir svarīgs jautājums, uz kuru arī es gribēju vērsties.
Iepazīstoties ar vakcinācijas tēmu, es nonācu pie Buchvalda kunga grāmatas ar vienkāršu un
trāpīgu nosaukumu "Vakcinācija - baiļu bizness".
Un Buhvalds ir paveicis ļoti vienkāršu un ļoti atmiņā paliekošu darbu.
Viņš uzzīmēja visus Federālā statistikas biroja statistikas datus par infekcijas slimībām un pēc
tam virs tiem vienmēr norādīja vakcinācijas laiku.
Un tad par katru infekcijas slimību kļuva skaidrs, ka straujš infekcijas slimību skaita samazinājums vienmēr
ir bijis krietni pirms masveida vakcinācijas ieviešanas.
Tas liecina, ka vakcinācijas ietekme ir ļoti spēcīga, bet infekcijas slimību
samazināšanās ir saistīta ar citiem pasākumiem.
Un tas vienkārši ir labāks dzīvesveids, kāds mums ir pēckara periodā.
Jūs varat arī ļoti skaidri redzēt, kā tuberkulozes izplatība kara laikā pieauga un pēc tam atkal samazinājās.
Tas ir saistīts ar to, ka cilvēki cieta badu, sasalumu un citiem sliktiem dzīves apstākļiem,
tāpēc infekcijas slimībām bija iespēja izplatīties.
Izšķirošie bija dzīves apstākļi, dzīves apstākļi.
Jā.
Farmaceitiskā rūpniecība saka otrādi. Viņi saka, ka mums ir labvēlīga situācija, jo mēs vakcinējam.
Taču statistikas dati nepārprotami runā pret to, un tāpēc šis arguments, ko vienmēr izmanto pretējā puse, proti, ka
pret vakcināciju vai pret vakcināciju noskaņots cilvēks ir pret sabiedrību vērsts brīvdomātājs, nav īsti pamatots.
Galvenokārt, mēs tagad esam redzējuši, ka vakcinācija ar korona vakcīnu vispār nenodrošināja nekādu ārēju aizsardzību, tāpēc
šis vienmēr izplatītais baumas vārds ir pilnīgi nepamatots.
Vakcinācijas mērķis ir radīt antivielas.
Tas ir uzskatāms par pierādījumu tam, ka vakcinācija ir iedarbojusies.
Tā saka cilvēki.
Jā, vai tas vispār ir izšķirošais punkts imūnsistēmas aizsardzībā?
Nē, protams, tas ir tik naivi - teikt, ka visa pamatā ir antivielas.
Kas ir antivielas? Kā tās darbojas? Un kā vispār darbojas imūnsistēma?
To neviens nezina, jo medicīnā to gandrīz nemaz nemāca.
Ārsti kļūst par ārstiem bez pamatzināšanām imunoloģijā.
Tā kā es šo priekšmetu no A līdz Z mācīju vairāk nekā 20 gadus, studentiem Maincā patiešām bija jāzina ļoti daudz,
citādi viņi nebūtu nokārtojuši eksāmenu. Viņi to arī zināja.
Nē, imūnsistēmai ir dažādi posmi un pīlāri, un mēs tos visus esam izskaidrojuši.
To nav daudz, bet jums tās ir jāzina.
Tās ir antivielas, un tad tās ir šūnas, limfocīti .
Un, aptuveni runājot, antivielas var būt efektīvas tikai pret toksīniem, jo toksīni ir mazi un antivielas arī ir
mazas, un antivielas var pārtvert toksīnus, ja tie ir klāt.
Proti, toksīni, kas ir asinīs, jo antivielas galvenokārt ir asinīs.
Tāpēc tas darbojas tikai tad, ja toksīns tiek pārnests ar asinsrites starpniecību.
Piemēram, stingumkrampju baktērijas toksīns.
Un tieši tur antivielas var aizķert un apstāties, t. i., apstāties, tālāk neiet.
Pretējā gadījumā vīrusus var apturēt ar antivielām tikai tad, ja tie ir asinīs.
Tomēr lielākā daļa vīrusu organismā iekļūst caur degunu, elpceļiem vai zarnām.
Tāpēc nav iespējams ar vakcināciju reāli aizsargāt plaušu gļotādas, bronhu, pašu plaušu un kuņģa un zarnu trakta gļotādu.
Tāpēc, un es to teicu jau pirms pieciem gadiem, cilvēki, ir pilnīgi bezjēdzīgi mēģināt vakcinēties pret
elpceļu patogēniem, ja antivielas asinīs rodas tāpēc, ka tās ir nepareizajā sienas pusē.
Jūs to nevarat apturēt, un tagad mēs zinām, ka tas tā ir.
Ka šī vakcinācija nekad nevar novērst infekciju.
Jā. Šobrīd atkal tiek apspriesta Jensa Spāna ieviestā vakcinācija pret masalām.
Arī šajā gadījumā šķiet, ka antivielas būtiski neveicina aizsardzību.
Jā, to mēs arī esam stāstījuši grāmatā. Tas ir zināms jau 50 gadus.
Ir cilvēki, kuriem antivielas vispār nevar veidoties. Tas ir ģenētisks defekts.
Un bija zināms, ka šie cilvēki masalām slimo normāli un vienmēr atveseļojas normāli kā visi pārējie.
Viņi nemirst. Viņi arī nesaslimst nopietnāk. Nemaz ne.
Un tas ir pierādījums, skaidra norāde, ka tieši limfocīti, baltie asinsķermenīši, ir atbildīgi par vīrusu infekciju izskaušanu.
Jā, un šie baltie asinsķermenīši netiek mērīti. Vai jūs saprotat? Ar vakcināciju.
Jo tas ir pārāk sarežģīti, turklāt no tā nebūtu nekāda labuma, jo viņi vienmēr ir klāt. Tā ir otra lieta, ko mēs arī sakām.
Vīrusu gadījumā šie baltie asinsķermenīši nav atbildīgi par vienu vīrusu, bet gan atpazīst
vienu vīrusa veidu un vienlaikus visu vīrusu saimi.
Tāpēc mēs esam aizsargāti. Jo biežāk bērnībā saskaramies ar dažādiem vīrusiem, jo vairāk esam aizsargāti.
Tāpēc visas šīs muļķības par vīrusu slimību profilaksi bērniem. Tas ir jāpārtrauc.
Un kāpēc, jūsuprāt, tika ieviesta obligātā vakcinācija pret masalām?
Es nezinu. Es pieņemu, ka tas bija paraugs tam, kā iedzīvotāji pieņem obligāto vakcināciju.
Jo vēlāk tika ierosināta arī obligātā vakcinācija pret koronas vīrusu.
Tas jau bija plānots.
Tas, iespējams, jau bija plānots. Tas bija "izmēģinājuma iepakojums" ar obligāto vakcināciju pret
masalām - jo tā nekādā gadījumā nebija nepieciešama.
Tātad, kā jau es teicu, kā teica Sucharit, tolaik nebija nāves gadījumu no masalām.
Arī infekciju skaits bija patvaļīgi mazs.
Tātad, kāpēc tieši masalām pēkšņi vajadzētu kļūt obligātām, patiesībā nebija nekādu norāžu. Vai arī nebija jēgas.
Jā, šajā ziņā šis likums tiešām ir pašmērķis, ka galu galā nekompetenti eksperti vienkārši dara lietas.....
Atvainojiet, kas ir nekompetenti eksperti?
Viņi sevi dēvē par ekspertiem.
Nē, nē, nē. Viņi paši sevi nedublē, viņi tiek aicināti un iecelti (par) ekspertiem, jā.
Aiz tā visa slēpjas darba kārtība. Un šī programma ir faktiski plānota.
Plānotāji neatrodas šajā valstī, viņi ir kaut kur tālu uz rietumiem.
Taču šī plānošana ir notikusi 10, 25 gadus, plānojot šo kronikas uzliesmojumu.
Paula Šreijera grāmata patiešām būtu obligāti jāizlasa. Visiem žurnālistiem. Visiem.
Un arī topošajiem politiķiem. Tas viss bija plānots.
Un ir pilnīgi skaidrs, ka šī koronavīrusa krīze bija gandrīz pilnībā plānota 2019. gadā.
2019. gada oktobrī notika simulācijas spēle, un, protams, vīruss bija tur.
Jo vīruss, kā mēs tagad zinām , nāk no laboratorijas.
Ikviens, kurš to nezina, noteikti būtu jāaizver kādā bibliotēkā un tad jādod obligāti izlasīt.
Jo tas viss bija plānots. Moderna jau 2019. gadā bija pieejamas 100 000 vakcīnu devas.
Un viņi teica, cilvēki, nākamgad mums būs miljards skārdeņu. Mēs ar to tiksim galā.
Vēstījums bija par to, ka ir izdalījies vīruss, pret kuru cilvēcei nav imūnsistēmas.
Jā. Bet tā taču ir muļķība pati par sevi, vai ne? Nav tā, ka mēs esam pilnīgi atkarīgi no patogēna žēlastības.
Jā, tāpēc maska un attālums.
Tās bija vienīgās lietas, kas varēja mūs pasargāt, taču tas bija pilnīgs absurds.
Mēs redzējām, ka bija lieliska pamata imunitāte.
Viņi nezināja, ka imunitāte pret koronavīrusu vienmēr ir plaša. Jo koronavīrusi ir visur.
Un, kad bērns dodas uz bērnudārzu, pirmajā gadā bērns slimo ik pēc dažiem mēnešiem.
Tie galvenokārt ir koronavīrusi. Ar katru infekciju imūnsistēma tiek trenēta un trenēta, un kļūst arvien spēcīgāka.
Es savā praksē piedzīvoju koronavīrusa pandēmiju.
Arī es to vēlējos piedzīvot, un tas nāca kopā ar testu.
Brīdī, kad tests bija pieejams, sākās panika.
Cilvēki nāca uz operāciju elpas trūkuma pārņemti, bet viņiem nebija nekā.
tika veikts koronas tests, un viņi jutās tā, it kā nevarētu elpot.
Man nācās viņus tikai uz brīdi pārrunāt un likt viņiem saprast, ka viņiem ir pietiekami daudz gaisa.
Viņi vienkārši hiperventilēja. Un tad tas atkal norima.
Bija arī pacienti, kas bija koronas pozitīvi. Taču to maskēja tests.
Un tad es atļāvos izpētīt, kas viņiem patiesībā ir. Patiesībā viņiem bija elpas trūkums.
Vienam bija hlamīdiju pneimonija , otram - plaušu embolija.
Trešajam bija papagaiļu slimība, kurai bija nepieciešams kortizons.
Iemesli bija ļoti dažādi. Taču tie visi bija sinhronizēti, tā sakot, ar korona testu.
Kļūdaina diagnoze.
Jā, kļūdaina diagnoze. Tas, kuram bija hlamīdiju pneimonija, noteikti nebūtu ļoti priecīgs par kortizonu.
Eksogēna alerģiska alveolīta gadījumā kortizons iedarbojās.
Bet diferenciāldiagnoze ir pilnīgi trūkstoša.
Jā, tas bija ļoti jauki redzēt intervijā, no pulmonologa , kurš aprakstīja savu gaitu, tad viņš pats to saņēma.
Maisbergera kundze mums teica: "Jūs tik daudz upurējāt un pēc tam pats to saņēmāt. Kāpēc jūs mums par to nestāstāt?"
Un tad viņš izstāstīja pneimokoka pneimonijas klasisko gaitu un pēc tam rezumēja, ka viņam bija ļoti netipiska pneimonijas gaita.
Tieši tik akli viņi tolaik bija un skatījās tikai uz šo koronāro testu un teica, ka tas visu izšķirs.
Šajā pašā periodā gripa ir izzudusi.
Tā faktiski ir faktiski pārbaudīta, jo neviens nav pārbaudījis gripu.
Pēc tam es piezvanīju savam laboratorijas ārstam un jautāju: "Sakiet, vai vēl kāds testē gripu?".
Tad viņš saka: "Nē, tikai tu reizēm." Tātad tas ir ļoti skaidrs testa neobjektivitāte .
Bez šī testa mēs nebūtu pamanījuši šo slimību. Es arī jautāju vairākiem kolēģiem:
"Sakiet, vai jūs domājat, ka mēs būtu pamanījuši, ja mums nebūtu bijis testa?"
Profesors Allersbergers no Austrijas teica un piekrita man: "Nē, mēs noteikti neko nebūtu pamanījuši."
Bet mani kolēģi teica: "Jā, jūs esat redzējuši visus mirušos."
Un tad es biju pilnīgi nesakārtots. "Vai jūsu praksē ir bijuši daudzi nāves gadījumi?"
"Nē, ne manā praksē, bet vai esat redzējis Bergamo bildes?"
Viss sakrita līdz Bergamo attēliem.
Tas izplatīja bailes un padarīja cilvēkus paklausīgus.
Bet tagad, piemēram, Toms Lūsēns tur gāja un saskaitīja mirušos, tātad mirušie patiešām pastāvēja.
Kā jūs domājat, kas tad ir iemesls? Kāpēc cilvēki nomira?
Jā, es to darīju - pēc tam, kad es pamodos ar AIDS problēmām un pārmērīgu terapiju, es, protams, uzreiz
uz to paskatījos - kā viņi ārstēja koronas slimniekus?
Un es uzreiz atradu to, ko meklēju. Ķīnā mani ārstēja ar kortizonu, steroīdiem un pretvīrusu zālēm.
Neizdevās, tas bija rakstīts tieši virs tā.
Kad dzirdu, ka tas nav izdevies, es kļūstu ļoti piesardzīgs. Tad tas parasti nozīmē, ka tas ir nodarījis kaitējumu.
Un es to izmantoju kā iespēju uzrakstīt vēstuli mūsu vācu medicīnas žurnāla redaktoram, atbildot uz rakstu ar virsrakstu:
"Koronavīrusa ārstēšanai vēl nav ārstēšanas līdzekļu."
Un tad es uzrakstīju: Esmu pārsteigts par medikamentiem, kas acīmredzot jau tiek lietoti, bet nav pārbaudīti.
Visi šie preparāti bija vairāk vai mazāk imūnsupresīvi .
Un ar klīnisko ainu, kas atgādina gripu vai, iespējams, daļēji arī bija gripa, es negribētu lietot visas šīs
vielas, jo tas noteikti neveicina dziedināšanas procesu.
Un viņi patiešām publicēja šo vēstuli. Bet teksts tik un tā tika publicēts.
Un tad 1. aprīlī nāca šie PVO pētījumi, kuru rezultātā faktiski tika konstatēts ievērojams mirstības pārsniegums.
Un tas bija saistīts ar vielu, kas tur bija, proti, hidroksihlorhikvīnu, kas, protams, ir diezgan labs mazās
devās, tāpēc tas var būt diezgan efektīvs arī vīrusu infekciju gadījumā, jo mazliet mazina sāpes ekstremitātēs.
Taču tam ir ļoti šaurs terapeitiskais diapazons, un tas tika ieteikts devās, kas bija absolūti letālas, proti,
izraisīja sirds aritmiju, tostarp kambaru fibrilāciju.
Protams, arī tas tika pamanīts salīdzinoši ātri un pēc tam nekavējoties pārtraukts, tāpēc bija tikai viens maksimums - līkne
patiešām vertikāli pieauga 14 dienas pēc šo pētījumu sākuma.
Tātad jūs varētu nosūtīt tur prokurorus un apskatīt, pieprasīt pacientu lietas, kuri tika ārstēti 1. aprīlī.
Viņi noteikti atradīs to, ko meklēja, lai kur arī rastos šī pārmērīgā mirstība.
Tās bija Londona, Parīze, lielās pilsētas, lielās galvaspilsētas, kur atradās lielās universitātes slimnīcas, un Madride.
Jā, arī Ņujorka, bet tā neiederējās Eiropā.
Bet, protams, tas ir darīts PVO pētījumos, protams, arī Jaunzēlandē un Austrālijā.
Bet šī pārmērīgā mirstība dabiski ir izplatījusi bailes.
Neviens netic, ka pacienti mirst terapijas rezultātā, bet, protams, viņi tic, ka mirst šīs nopietnās slimības dēļ.
Un tāpēc koronai pēkšņi bija desmit reizes bīstamākas reputācija nekā gripai.
Jā. Jā, mums par to ir ļoti interesants raidījums Kla.TV, , kur var redzēt, piemēram, šos cilvēkus, kas ārstējušies Itālijā, kuri
saņēmuši absolūti nepareizu ārstēšanu, kuri tur nomiruši rindās, ka, iespējams, gandrīz neviens no slimnīcas nav iznācis dzīvs .
Jā, un tad bija epidemioloģiski higiēnisko ieteikumu problēma, ka pacientus vēlams intubēt .
Un Remdesivir.
Un Remdesivirs, preparāts, kas ir ļoti toksisks, arī pretvīrusu medikaments, ko acīmredzot ražo
Bergamo pēc licences - un Toms Lūsēns to atklāja.
Tātad no ražotāja līdz pansionātam bija neliels attālums.
Tāpēc, iespējams, viņi visi tika labi ārstēti ar Remdesiviru, pacienti.
Nav teikts, ka nogalināja...
Jebkurā gadījumā tas neveicināja atveseļošanos.
Bez SARS-CoV-2, par to jau ir daudz runāts, un daudzi mūsu skatītāji par to zina.
Taču ir arī citas slimības, kuru diagnoze nav tik skaidra.
Jūs rakstāt... Jūsu grāmatā ir laba nodaļa par C hepatītu. Vai varat par to pastāstīt ko vairāk?
Jā, C hepatīts, tā sakot, ir pievienots HIV.
Man ir īsi jāpaskaidro eksperiments ar dzīvniekiem, kas notika.
Tika konstatēts ne-A/ne-B hepatīts, kas bija pēcpārliešanas hepatīts, kurš faktiski nebija
infekciozs, bet radās pēc asins pārliešanas.
Tātad, iespējams, tas arī bija imunoloģisks efekts, tāpēc pacienti uz laiku kļuva dzelteni.
Bet virologi bija darbā un teica, ka tas varētu būt arī vīruss, kas vēl nav atklāts.
Un tad viņi to meklēja, ielejot pērtiķiem asinis no pacientiem, kas sirgst ar ne-A/ne-B hepatītu
, un atsevišķā telpā turēja kontroles dzīvnieku.
Tāda bija eksperimentālā iekārta. Lai izslēgtu šo imunoloģisko iedarbību, patiesībā viņiem vajadzēja
iepludināt vienādu skaitu pērtiķu ar veselu cilvēku asinīm.
Šie pērtiķi, kam tika pārlieta asins pārliešana, nesaslima.
Tiem uz laiku nedaudz palielinājās aknu enzīmu līmenis, un pēc tam tie tika nokauti.
Arī aknas bija kārtībā, nekas netika atrasts.
Bet tad tirgū parādījās augstas izšķirtspējas PCR metodes, un ar to palīdzību tika atrasti visi fragmenti, kas nepiederēja
laboratorijas dzīvnieka ģenētiskajam kodam, un no tā tika secināts, ka tas varētu būt vīruss, kas bija dzīvnieku nesējs.
Tad pret to tika izveidota antiviela - HCV antiviela.
Un tad tas bija gatavs pārdošanai. Tad tā sagadījās, ka Ķīnas imperatoram bija hepatīts, un tā tas tika izplatīts un pārdots.
Viņi izveidoja antigēnu. Tātad viņi izmantoja šos gēnu fragmentus kā veidni olbaltumvielai, kā antigēna veidni.
Un viņi ņēma antigēnu, lai izraisītu antivielas citiem dzīvniekiem.
Pēc tam viņi izveidoja testu, lai noteiktu šīs antivielas cilvēkiem. Šis ir antivielu noteikšanas tests.
Taču antivielu noteikšana ir vērsta pret celtniecības bloku, kas tika izveidots, izmantojot hipotētisku projektu.
Pēc tam viņi izplatīja šo testu un pārbaudīja cilvēkus, lai noskaidrotu, kam ir antivielas pret šo slimību.
Un, ja jums ir šī infekcija, jums ir C hepatīts. Tāda bija definīcija, vai ne.
Pat tad, ja viņiem pēc tam neparādās nekādi klīniski simptomi, piemēram, dzeltēšana?
Jā, tad mums jau bija šis inkubācijas periods ar AIDS, kad bija arī veseli pacienti, kas pozitīvi reaģēja uz antivielu.
Tika teikts, ka pēc gada būsiet miris - inkubācijas periods vienmēr bija nedaudz ilgāks, tad bija desmit gadi
- ar C hepatītu nemirsiet vispār, tad bija 30 gadi - tad jūs saslimsiet ar aknu vēzi vai aknu cirozi.
Un, lai pārliecinātos, ka jūs to nesaņemat, jūs jau lietojat mūsu pretvīrusu terapiju,
kas tagad maksā 10 000 eiro par iepakojumu.
Un tā tas darbojas. Viņi nav slimi, bet no terapijas neslimst, jo devas vairs nav tik lielas kā agrāk.
C hepatītu agrāk ārstēja ar interferonu un lielām ribavirīna devām.
Cilvēki gadu bija pilnīgi saplosīti un slimi, viņiem bija smaga anēmija, pēc tam no tās nācās atveseļoties, lai tad jūs saprastu,
ka kaut kas ir jāmaina, t.i., terapija jāpadara mazāk toksiska.
Taču patiesībā tas vienmēr ir bijis labs iemesls, lai aknu problēmas neārstētu ar medikamentiem, jo
tie vienmēr kaut kādā veidā toksiski ietekmē aknas.
Un mūsdienās cilvēki brīnās - es tikko biju vēl vienā aknu simpozijā - kāpēc nesamazinās hepatocelulāro
karcinomu skaits, neraugoties uz efektīvu vīrusu slodzes samazināšanos. Vai pat nedaudz vairāk.
Atbilde ir vienkārša - vienam nav nekāda sakara ar otru.
Visiem narkomāniem ir pozitīvs C hepatīta tests, taču viņiem ir cits iemesls.
Viņu zāles ir aknu toksiskas. Tāpat kā alkoholiķi.
Ja jūs to sakāt aknu kongresā, tas nozīmē, ka, jā, alkohols ir ļoti svarīgs līdzfaktors. Tātad bez alkohola arī nevar iztikt.
Fakts ir tāds, ka HCV pozitīvie pacienti, kuriem ir problēmas, parasti ir alkoholiķi.
Jā. Citiem vārdiem sakot, jūs piedēvējat terapijai ieguvumu, ko pat nevarat pierādīt.
Un neredz kaitējumu.
Un neredz bojājumus, jā. Jūsu grāmatā ļoti daudz runāts par šķietamiem un reāliem riskiem.
Jūs bieži salīdzināt, jūs runājāt par šiem trim pīlāriem.
Dzīvesveids kopumā, jūs runājāt par alkoholiķiem, bet arī citas lietas, kas ir daudz izplatītākas, piemēram,
aptaukošanās un smēķēšana, ir statistiski daudz nozīmīgākas nekā jebkura infekcijas slimība.
Viņi tur raksta sarakstu, kurā infekcijas slimības ir tikai 5. vietā starp nāves cēloņiem.
Tad kāpēc tādi institūti kā Roberta Koha institūts nepaskaidro, ka cilvēkiem ir daudz vairāk
ieguvumu no veselības saglabāšanas un tās veicināšanas?
Tā vietā tiek izplatīti testi un vakcinācijas, kas ir riska un ieguvumu analīzes zemākajā vietā.
Vai tagad es varu izvirzīt savu tēzi par valdošo šķiru un kalpību?
Visa mūsu sabiedrība ir balstīta uz kapitālisma... Jā, tā ir kapitālisma sabiedrība.
Un es izlasīju kaut ko no Rainera Mausfelda, kas mani ārkārtīgi aizkustināja.
Rainers Mauzfelds, mūsu izcilais vēsturnieks (pareizi: psihologs) no Ķīles, ir rakstījis:
Kapitālisms un demokrātija nav savienojami.
Jo kapitālisms noved pie tā, ka cilvēki atņem lietas citiem cilvēkiem.
Principā viņi vēlas apmierināt savu alkatību.
Un alkatība, kas ir kaut kas cilvēcīgs, ko ir grūti apturēt, noved pie tā, ka bagātie vēlas kļūt vēl bagātāki un bagātāki.
Un pretī viņiem nākas aizvien vairāk un vairāk atņemt no nabadzīgajiem.
Un mēs esam nonākuši līdz brīdim, kad viņiem tagad ir jāatņem viss visai pasaulei, lai viņi
varētu saglabāt savu pasaules valdnieka stāvokli.
Viņi atņem mums cilvēcību, mūsu cilvēciskās spējas un liek mums maksāt par mūsu pašu resursiem.
Šajā gadījumā - vakcīnas, zāles, kas nosaka mūsu pašu nāvi. Tā ir tik neprātīga doma.
Tagad man no tā jāatbrīvojas, jo esmu redzējis un pie šīs atziņas esmu nonācis, studējot
dažādas grāmatas, vēsturi, politiku, ekonomiku.
Un visiem, ar kuriem esmu gadiem ilgi runājis šajā jomā, šķiet, ka valdošās varas - un tās nav Vācijā, tās ir kaut kur Rietumos -
ir atklājušas manu priekšmetu, manu disciplīnu, infekcijas zinātni kā unikālu, jaunu, spēcīgu,
visspēcīgāko instrumentu pasaulē, lai nostiprinātu savu varu.
Jo līdz ar tiem viņiem ir savi zinātnieki, eksperti, un tagad viņiem ir arī PVO. Tas viss ir vienās rokās.
Un PVO tagad Vācijas un Eiropas iedzīvotāji ir piešķīruši pilnvaras darīt visu, ko viņi vēlas. Un tieši to viņi tagad dara.
Viņi var pēc vēlēšanās izsludināt pandēmiju, un līdz ar to viņi var - pēc vēlēšanās - noteikt pasākumus, kas ir jāievēro.
Ja jūs to nedarāt, par to ir paredzēts likumā noteikts sods, visbriesmīgākais sods.
Un šis instruments izmanto cilvēku nezināšanu, jo zināšanas ir vara, bet nezināšana vai zināšanu trūkums ir bezspēcība.
Cilvēki ir bezspēcīgi, jo viņi neko nesaprot par infekcijām vai saprot to nepietiekami. Un viņi nespēj saskatīt melus.
Un viņi arī neapzinās, ka šajos melos ir ieausts visu laiku ļaunākais meli - meli par vakcīnām, kuru pamatā ir gēni.
Jā, es neko vairāk neteikšu, bet es teikšu, ka viens no galvenajiem šīs intervijas mērķiem ir tas, ka es gribētu, lai
visi mani līdzcilvēki zinātu, ka mēs patiešām šajā grāmatā aplūkojam šo tēmu, visas tēmas ir aplūkotas
tā, ka ikviens ar normālu inteliģences līmeni to saprot. Tas viss ir uzrakstīts tik vienkārši.
Viņi paveica patiešām lielisku darbu.
Un mēs sev teicām, ka, ja viena šīs grāmatas nodaļa būtu obligāti jāizlasa visiem žurnālistiem, visiem ārstiem, visiem juristiem -
politiķus pagaidām izlaidīšu, tas droši vien ir bezjēdzīgi, tad tā ir viena nodaļa, tikai astoņas lappuses, par vakcināciju
uz gēnu bāzes - visu laiku lielāko apdraudējumu cilvēcei.
Un tad es runāju ar Koppa kungu, un viņš uzreiz teica "jā", šo vienu nodaļu "Vakcinācija ar gēnu bāzes" varētu
piedāvāt atsevišķi mājaslapā, bezmaksas lejupielādei ikvienam cilvēkam pasaulē, kas prot vācu valodu.
Un tas arī notika. Tātad jau divas dienas jums ir iespēja - šī nodaļa ir bez maksas, jums nav jāmaksā ne centa,
vienīgais, kas jums ir jāiegulda, ir stunda lasīšanas.
Un astoņu lappušu apguvei jums nevajadzēs vairāk kā stundu. Tas ir tik vienkārši.
Tas dod jums, iespējams, unikālu iespēju iestāties un aizsargāt sevi un savus tuviniekus.
Jo viss, kas jums tagad ir jādara, ir vienā balsī pateikt "nē" un aizliegt politiķiem piešķirt PVO šādu atļauju!
Un, ja viņi to dara, tad vienalga sakiet "nē" un pasakiet, ka mēs to nedarīsim.
Skatieties, kā jūs sodāt mūs par miljoniem. Jo arī viņi to nevar izdarīt.
Un tā es sapratu visas šīs grāmatas mērķi - pārvērst cilvēkus, kas ir nenobrieduši, par atbildīgiem pilsoņiem, lai viņi vismaz
pamatos saprastu, kas ir infekcijas slimības, kādi ir pretlīdzekļi, kā tos nosvērt,
lai vispār atjaunotu pareizas attiecības.
Man šķita, ka tas viņas grāmatā ir ļoti labi atainots.
Tur arī var teikt, ka zinātne ir atbalsts lēmumu pieņemšanā.
Tas nav jaunais Dievs. Tā nav aizstājēja reliģija, kuras vietā tā tagad daļēji ir radīta.
Tā sauktais eksperts var pasludināt, ko cilvēkiem vajadzētu un ko nevajadzētu darīt, lai
viņi nemirtu. Un jūs redzat, ka tā nav taisnība.
Bet man jāatkārto tas, ko jūs teicāt.
Fakts ir tāds, ka mēs mirstam no sirds un asinsvadu slimībām un vēža.
Un infekcijas slimībām patiesībā nav nozīmes mirstības statistikā.
Vienmēr tiek propagandēts pretējais, it kā infekcijas slimības būtu mūsu lielākais drauds.
Tagad to īpaši uzsver Corona.
Taču katru gadu tiek arī uzsvērts, ka nāves gadījumi no gripas ir pavisam tuvu - 30 000
nāves gadījumu no gripas vienmēr ir nožēlojami.
Ja ieskatās tuvāk, izrādās, ka tā nemaz nav taisnība.
Tā vietā šie 30 000 vai 40 000 ir vienkārši vasaras mirstības atskaitījums no ziemas mirstības.
Neatkarīgi no iemesla ziemā mirst vairāk cilvēku.
Un tas, kas paliek pāri pēc šīs atņemšanas, tiek vienkārši attiecināts uz gripas izraisītiem nāves
gadījumiem, lai atkal izplatītu vakcināciju pret gripu.
Un, ja Robert Koch Institute apskatās, cik cilvēku patiesībā mirst no gripas - un gripa ir reģistrējama, skaitļi
ir salīdzinoši ticami -, tad nonākam trīsciparu skaitļu diapazonā. Tātad no gripas gandrīz neviens nemirst.
Tātad, paziņojums ir tur, tas ir teikts katru reizi atkal, vakcinēties pret gripu, jo citādi 30 000 mirs.
Mēs sakām, ka tā ir normāla mirstība, un tīrā, kas patiešām ir gripas izraisīta, ir 300, 400, kaut kas tamlīdzīgs?
100 līdz 200 - sezonā. Jā.
Bet jums arī jāsaprot, ka šī vakcinācija pret gripu, kuras efektivitāti nosaka, izmērot antivielas, tik un tā neko neizsaka.
Šis sliktais parametrs vien ir mazs.
Jā, es gribu teikt, ka efektivitāte esot aptuveni 50 procenti, svārstoties no 40 līdz 60
procentiem. Aizmirstiet par to, cilvēki. Tas ir nekas.
Nevar vakcinēt miljoniem cilvēku ar vakcīnu, kas ir potenciāli bīstama, lai iegūtu antivielu atbildes
reakcijas samazinājumu par 50 procentiem. Vai jūs esat traks?
Es pietiekami bieži novēroju, ka pacients pēc vakcinācijas pret gripu saslimst ar gripu.
Protams.
Tikai to viņš saņem, kad es viņam saku: "Tev ir gripa."
"Nē, dakter, tā nevar būt. Es esmu imunizēts. Tam jābūt kaut kam citam."
Jā. Tātad mēs varam vienkārši rezumēt.
Grāmatā jūs rakstāt, ka infekcijas var būt bīstamas. Bet vai mūsdienās tās bieži vien nav?
Lielākoties ne.
Lielākoties ne. Ir tikai politiķu un plašsaziņas līdzekļu apzināta biedēšana.
Jūs sakāt, ka kapitālistisku iemeslu dēļ, varbūt ir arī citi.
Zinātne patiesībā ir ceļvedis.
Jūs atkal pievēršat uzmanību tam, ka mums ir jānonāk līdz lietas būtībai.
Ka jūs sakāt, kas ir svarīgi un kas nav svarīgi.
Lai jūs vienkārši neizceltu faktus vienu pēc otra un neaizmirstu citus.
Lai no molu kalna nepadarītu kalnu un otrādi.
Un cilvēkiem atkal vajadzētu pieņemt savus atbildīgos lēmumus.
Šo vakcinācijas nodaļu beigās jūs vienmēr aicināt ikvienu informēt sevi un pēc tam pašam
pieņemt lēmumu un nekad neļauties piespiest.
Jo, kā jūs sakāt, tas ir pie varas esošo cilvēku instruments.
Vai ir vēl kaut kas, ko jūs gribētu pateikt klausītājiem noslēgumā?
Izņemot, protams, ieteikumu iegādāties jūsu grāmatu.
Tas ir ļoti labi uzrakstīts, to patiešām ir viegli saprast.
Dažu dienu laikā es to ļoti labi sapratu. Bija prieks to lasīt.
Bet, ja godīgi, es negribu, lai tas pārvēršas par grāmatu pārdošanas šovu, jā.
Mēs nerakstījām grāmatu, lai pēc iespējas vairāk cilvēku to nopirktu.
Mēs to rakstījām tā, lai to lasītu pēc iespējas vairāk cilvēku.
Grāmatas saņemšanas veids ir atkarīgs no jums. Jums nav obligāti jāpērk.
Bet, piemēram, bibliotēkās jums ir jājautā, vai vēlaties grāmatu aizņemties.
Un mēs noteikti ceram, ka grāmata sasniegs arī noteiktu profesiju pārstāvjus, piemēram, skolotājus - skolotāji
šajā valstī ir ļoti svarīgi, viņiem ir jāzina vairāk par infekcijām, viņiem tas ir jādara.
Jo tas, ko viņi dara vai ir darījuši skolās, ir bezatbildīgi pret mūsu bērniem. Tas nav pieņemami.
Un vienkārši ticēt visam, kas nāk no kāda biroja vai iestādes, nav ceļš uz cerīgu nākotni. Nākotne ir bezcerīga.
Mēs vēlējāmies dot cerību. Un ar šo grāmatu mēs vēlējāmies sniegt jums zināšanas, spēku jūsu rokās.
Kā jūs nāksiet pie varas - grāmata ir jāizlasa, tas ir viss.
Un, lūdzu, izlasiet vismaz nodaļu, kas neko nemaksā.
Starp citu, varbūt pēdējais vārds. Mēs esam apvienībā ar nosaukumu MWGFD.
Un šī asociācija ir ārstu un zinātnieku apvienība, kurā apvienojušies visi vācu valodā runājošie.
Un mēs darījām savu daļu - viss ir brīvprātīgi, neviens no mums par to nesaņem ne centa.
Un viņi ir ļoti, ļoti izcili ārsti un zinātnieki.
Arī viņš (Dr. Kēnleins) jau gadiem ilgi ir bijis iesaistīts.
Mēs uzstādījām un izveidojām Arnes Burkharda Patoloģijas institūtu. Viņš arī bija mūsu organizācijas biedrs.
Un jūs zināt, ka viņš ir veicis novatorisku darbu.
Darbs, kas tagad pēkšņi tiek pamanīts starptautiskā mērogā. Tas viss nāk no Vācijas.
Kad nomira Arne Burkharts, mēs nonācām krīzes situācijā.
Mēs nevarējām veikt vairāk patoloģisko izmeklējumu.
Taču mēs esam izveidojuši citu laboratoriju, ko sauc par "Molekulārās diagnostikas institūtu".
To vada arī mūsu organizācijas biedri.
Sākotnēji mūsu asociācija bija bezpeļņas organizācija, bet pēc gada, 2021. gadā, mūsu bezpeļņas statuss tika atcelts.
Tāpēc mēs nevaram izsniegt ziedojumu kvītis. Šī organizācija dzīvo no ziedojumiem.
Mēs priecātos, ja jūs ziedotu kaut ko biedrībai un šim institūtam "Inmodia" .
Tas būtu kaut kas tāds, kas mani ļoti iepriecinātu.
Liels paldies par jūsu darbu pie šīs lieliskās grāmatas!
Jā, vēlreiz paldies par šo interviju.
Es ceru, ka tā tiks plaši izplatīta!
Uz tikšanos.
Jā, paldies! Uz tikšanos.
Kla.TV nepieciešama jūsu palīdzība! Izmantojiet izplatīšanas funkciju zem programmas.
Gatavā e-pasta veidne palīdzēs jums sasniegt privātos adresātus. Bez surogātpasta bloķēšanas.
Mans ieguldījums, lai mainītu pasauli ar vienu klikšķi. Tas vēl nekad nav bijis tik vienkārši.