"Незнање или недостатак знања је беспомоћност."
Људи су беспомоћни јер не разумеју инфекције или их не разумеју довољно добро. И не могу да прозреју лажи.
"Проблем је у томе што заразне болести могу бити невероватно исплативe, што већина људи не схвата."
Топло поздрављам проф. др Бхакди и др Кёхнелин у нашем Kla.TV интервјуу.
Веома нам је драго што вас поново можемо дочекати.
Обоје су били говорници на анти-цензурној конференцији о важним медицинским темама.
А ви двоје сте такође били први стручњаци који су проговорили током кризе изазване коронавирусом, када ниједан од
нас заправо није могао да схвати шта се дешава око нас.
Они су затим наступили на Kla.TV, 15. и 30. марта 2020. – у емисијама , након чега су уследила додатна интервјуа.
За гледаоце који вас још не познају: др Кёхнлеин, ви сте специјалиста интерне медицине и спортске медицине и
деценијама радите као интерниста у својој ординацији.
Проф. др Бхакди, ви сте деценијама обучавали студенте медицине као професор и руководилац Института за медицинску микробиологију
и хигијену на Универзитету Јохана Гутенберга у Мајнцу.
Били сте главни уредник медицинског часописа "Medical Microbiology and Immunology" и добили сте
безброј награда за своја истраживања, чиме сте обогатили наше основно разумевање имуног система.
Ви и ваша супруга (проф. Бхакди) сте заједно са др Рајсом објавили нову књигу под називом: "Разумевање
инфекције – уместо да је плашите. Митови, заблуде и стварност".
Моје прво питање: професоре Бхакди, шта вас је мотивисало да напишете ову књигу?
Па, пре десет година сам објавио књигу са супругом.
Названо је "Спектр инфекција. Митови, заблуде и стварност."
И ми смо тада написали књигу јер сам се пензионисао, и моја жена ми је рекла:
Требало би да запишете своја предавања за општу јавност.
Све што људи у овој земљи желе и треба да знају о инфекцијама.
Наиме, стварност, а затим указивање на оно што није стварност, односно митови. И то сам урадио.
И ова књига је била на тржишту десет година.
Није се баш добро продавало, али је у реду.
Али унутра сам дао преглед свих важних заразних болести у овој земљи. Како их спречити.
Зашто су неке бактерије и вируси опасни? Зашто други нису опасни?
Како нас они разбољевају? И како то можемо спречити?
И ово је неизбежно укључивало обрађивање теме вакцинације.
Да би питање вакцинације било у потпуности решено за све.
Онда је дошао КОВИД-19. И да не дугујем причу:
Након пет година Ковида-19, схватио сам да оно што смо написали у првој књизи треба да буде ревидирано.
И то хитно. Јер очигледно нисам пренео ниједно заиста поуздано знање.
Погрешио сам. Зато што се нисам довољно образовао.
Предавао сам овај предмет више од 20 година.
И тада сам схватио да су постојале основне ствари које нисам схватио, ствари које нису биле у реду.
И знаш, моја мајка је била моја прва учитељица.
Она је била докторка. И рекла ми је када сам био мали – знао сам да желим да будем доктор.
Она је рекла: "Ти ћеш бити доктор. Запамти, доктор не сме ничега да се плаши. Ничега."
Само једна ствар, наиме да он прави грешку.
Изрећи нешто нетачно у вези са медицинским лечењем.
И ако то урадите, морате да се побринете да то исправите.
И зато сам рекао својој жени да морамо поново да објавимо ову књигу.
И морамо унети побољшања како бисмо обезбедили одговарајући ниво знања.
И у то време смо били пријатељи са њим, Клаусом (др. Кёхнелин), блиски пријатељи.
И рекох: овде је особа која је пре деценија изразила свој скептицизам према овој теми, и ево је овде.
И он је увек био у праву. Зар не бисмо можда требало да га питамо да ли жели да нам се придружи?
И тако се десило. И он је рекао: "Да, наравно!"
И тако је он трећи аутор нове књиге, која је објављена прекјуче.
Као интерниста, нисам имао много посла са вакцинацијама.
Заиста нисам почео да размишљам о вакцинацијама све док нисмо добили децу.
А моја прва ћерка је требало да прими БЦГ вакцину одмах након рођења.
А онда сам интуитивно рекао: Не желимо то сада да радимо.
Заиста не видим туберкулозу као претњу мојој ћерки.
У то време нисам знао да је спроведена студија о вакцинацији БЦГ у којој су заиста спровели плацебо-контролисано испитивање како
би тестирали ту вакцинацију, што је ретко у области вакцинације.
То је било у Индији, где су вакцинисали велики део становништва и оставили велики део становништва невакцинисаним.
И резултат је заиста био да је вакцинисана популација имала више инфекција туберкулозе БЦЖ него невакцинисана популација.
То је затим широко објављено у часопису The Lancet под насловом "Лоше вести из Индије".
И верујем да је прошло још 13 година након ове публикације пре него што су немачки педијатри
били спремни да престану да користе ову вакцину.
И моја прва ћерка ју је још увек требала имати.
Током друге сам постао критичнији, па сам питао: шта је са БЦГ вакцинацијом?
Одговор је стигао прилично увређено: Не, то нисмо радили већ дуго времена.
Врло добро. Хајде да направимо корак уназад.
Вековима су болести и инфекције биле спектар човечанства.
Биле су епидемије: куга, колера и туберкулоза били су главни узроци смрти.
Затим, на почетку 20. века, ове болести су изненада нагло опале.
А данас је вожња аутомобила опаснија него, на пример, добијање малих богиња или чак страшног тетануса.
Али страх од заразних болести остаје несмањен, као што смо видели током пандемије коронавируса.
Можете ли нам можда рећи нешто о томе зашто је то тако?
Па, проблем је у томе што заразне болести, што већина људи не схвата, могу бити
невероватно профитабилне и генерисати луде добитке.
Код заразних болести увек су у питању мерења антитела, лабораторијска мерења и, данас, примењују се антивирусни лекови.
И то је била тема која ме је у суштини довела на сцену.
У то време је проблем АИДС-а деловао тако опасно због масовног претераног лечења.
У стварности, то је тада једноставно била катастрофа ACT-а.
То је био тај антивирусни лек који је на тржиште стигао у предозираној форми, а не као лек за сам проблем СИДА-е.
То је заправо било само због малих кругова.
Али питање АИДС-а, као што сам рекао, било је углавном катастрофа АКТ-а.
И пошто то више није случај, ствари су се стишале.
Али ЦДЦ, власти за контролу болести, тада су остале без болести.
А СИДА је била, такорећи, спасоносна узда.
Након дечје парализе и великих богиња, није остало ништа за урадити.
Онда је била "пнеумонија легионара" , која је преувеличана у епидемију која такође није била епидемија.
То је био само скуп старих, прилично нездравих легионара који су се окупљали, журкали, пили и пуно пушили.
А касније су неки од њих имали пнеумонију.
Али онда је ЦДЦ дошао и открио претходно непознату бактерију, логично је назвао "Легионела пнеумофила" и
прогласио је узрочником болести легионара, иако је прави узрок био једноставно ослабљен имуни систем погођених.
И то је углавном проблем заразних болести: оне нам заправо не могу наштетити све док наш имуни систем исправно функционише.
А када ослаби, може се догодити нешто слично овоме.
Онда можете добити инфекције.
А у случају АИДС-а, нарочито ако се злоупотребљавају лекови, може доћи до онога што се назива опортунистичким инфекцијама.
Ово су болести које добијате само када је ваш имуни систем на самом дну.
Да, желео бих да томе додам нешто.
Проблем је у томе што су велике епидемије изазвали патогени који су се могли врло лако ширити.
У принципу, постојала су само два начина да се то уради: или водом или ваздухом.
То значи да се у случају ваздушног преноса преноси са човека на човека кашљањем и кивањем.
Када је куга била присутна, људи заражени кугом кашљали су на друге, а бактерије су се преносиле ваздухом.
Механизми и путеви већине заиста важних заразних болести сада су познати.
Знамо да вода мора да се третира, и зато нигде више нема колере. Нигде више нема колере.
Познато је да ако неко кашље и има кугу, онда особа на коју је кашаљ усмерен мора да добије антибиотике.
У сваком случају, куге више нема, јер знамо како се куга преноси, наиме преко пацова и бува, а где нема пацова, нема ни куге.
Где год постоје куга и антибиотици, куга се не може пренети.
Међутим, то значи да, пошто су методе познате, зна се како спречити нешто.
И ова превенција не подразумева увек вакцинацију, већ само у веома ретким случајевима.
Желео бих да разјасним једну ствар:
Није случај да, зато што је, на пример, тетанус овде постао тако редак, он није опасан.
Тетрус је данас подједнако опасан као и пре 100 година.
Једнако опасно. И када се то догоди, људи су у опасности.
Дакле, сада долазим до веома важне теме, наиме вакцинације. Зашто смо морали толико да ревидирамо?
Јер сам схватио да су три стуба на којима препорука за вакцинацију мора да се заснива – пре него
што се таква препорука донесе –: прво, неопходност.
Када је вакцинација заиста неопходна? Када је болест заиста опасна по живот.
Ако болест није опасна по живот, нема потребе да се вакцинишете. И онда је треба оставити на миру.
Један стуб не сме бити изостављен. Други стуб је ефикасност.
Ефикасност значи да број тешко болесних и преминулих особа мора бити значајно смањен.
Сада замислите да имамо инфекцију која не изазива никакве смртне случајеве.
Или толико мало да уопште није могуће постићи никакво смањење.
На пример – мали су врло добар пример, узгред – људи који су у прошлости умрли од малих богиња умрли су
из истих разлога због којих су људи умрли од грипа.
Они су били заражени бактеријама. Бактeријска суперинфекција је убила људе.
Али ова бактеријска суперинфекција данас се може веома ефикасно лечити.
И зато, у принципу, међу здравим људима са нормалним имунолошким системом који имају приступ доброј
медицинској нези нема смртних случајева од малих богиња.
Зато је немогуће измерити користи.
А где нема користи, постоји само ризик.
И увек постоји ризик када се вакцинишете. Увек.
Јер, као што је Клаус рекао, ове вакцине нису једна супстанца, већ увек коктел супстанци, а тај
коктел увек садржи потенцијално опасне супстанце.
И свако ко то пориче требало би, у принципу, одмах бити делегитимисан .
Он нема дозволу да даје савете или препоруке за вакцинацију.
Јер ако нема користи, а ја кажем ако је корист нула, код коронавируса, како данас знамо и како је утврђено, ризик од смрти
за особе млађе од 65 година је практично нула. Практично нула.
Ако је корист нула, онда сваки појединачни ризик, било да је један на милион или један на билион, подељен нулом је бесконачан.
Ја сам Тајланђанин. Да, то сам научио у школи.
Све што се дели са нулом је бесконачно.
Онда је однос ризика и користи бесконачан. И то је неприхватљиво.
Дакле, ефикасност мора бити доказана, и као што је Клаус рекао и као што смо и ми објаснили у књизи, ефикасност се може
доказати само ако имате податке о смртности са и без вакцинације.
И ове бројке не постоје ни за једно вакцинисање у свету – за ниједно.
Сада се вратимо питању пропорционалности.
Овде нема тетануса. Али могу да вам кажем да у Трећем свету, у Африци, у Тајланду има тетануса.
И био сам у Тајланду на клиници за тетанус и видео сам људе како ужасно умиру од тетануса.
Друга болест која може потенцијално имати користи од вакцинације је беснило.
И ово кажем зато што треба да буде јасно да он и ја, као и моја супруга, нисмо овде као противници вакцинације.
Није да смо против вакцинације, али сматрамо да вакцинација заиста има смисла када је потребна, јер су стопе
леталности и смртности невероватно високе – код тетануса преко 50 одсто, свака друга особа која добије тетанус ће умрети.
Беснило је данас практично сто одсто смртоносно. То значи да ће свако ко има беснило умрети
ако се ништа не предузме, и не постоји третман.
Вакцинација је заправо доступна овде за обоје. И ова вакцинација делује.
И то је оно што приповедамо и објашњавамо у својој књизи.
Да би свима било јасно када је вакцинација пожељна – да.
И не само да, већ га од срца препоручујемо, јер може спасити животе – и, узгред, мора.
Ако лекар не зна да се против тетануса може бити вакцинисан – и, пре свега, како вакцинисати.
И овде, као што је објашњено у књизи, није у питању само вакцинација онако како се овде
спроводи, са вакцином која стимулише формирање антитела.
Постоји и оно што је познато као пасивна вакцинација. То подразумева давање готових антитела од људи који су вакцинисани.
И ови антитела су доступни за тетанус и беснило. И они делују, заиста делују!
И они заправо немају озбиљне нежељене ефекте јер су чисти.
То су чисти антитела, нема адитива.
Дакле, желео сам да буде потпуно јасно да нисам против вакцинације, али кажем да
однос ризика и користи мора бити исправан.
Посвећујете седам поглавља своје књиге теми вакцинације, која се уопштено сматра највећим
достигнућем и најмоћнијим оружјем против инфекција.
Ви сте већ помилили ово. А они који су за вакцинацију тврдиће да су све заразне болести у опадању.
Зар то није доказ да је вакцинација ефикасна?
Да, то је важна тачка, коју сам такође желео да истакнем.
Након што сам истраживао тему вакцинације, наишао сам на књигу господина Бухвалда, која има
једноставан и запамтљив наслов "Вакцинација – бизнис страха".
А Бухвалд је овде урадио веома једноставан и веома запамтивљив посао.
Он је нанео све статистичке податке о заразним болестима доступне из Федералне статистичке службе
и затим је увек на врх уносио датум вакцинације.
И онда је за сваку заразну болест постало сасвим јасно да је нагли пад тих болести увек
наступао далеко пре увођења масовне вакцинације.
Ово снажно указује да опадање заразних болести није последица вакцинације, већ других мера.
И то је једноставно бољи животни стил који имамо у послератној епохи.
Такође можете врло јасно видети како је туберкулоза расла и опадала током ратних година.
Ово је повезано са чињеницом да су људи гладовали, смрзавали се и живели у лошим
условима, што је омогућило ширење заразних болести.
Животни услови су били пресудни, животни услови.
Да.
А фармацеутска индустрија каже супротно. Она каже да имамо ову повољну ситуацију зато што се вакцинишемо.
Али статистички подаци јасно оповргавају то, и самим тим и овај аргумент који друга страна увек користи, да су
противници вакцина или критичари вакцина антисоцијални паразити који не доприносе друштву, а заправо је неоснован.
Изнад свега, сада смо са вакцинацијом против коронавируса видели да уопште није било заштите за друге, тако да је
ова флоскула која се стално понављала потпуно неоснована.
Циљ вакцинације је да произведе антитела.
То би требало да буде доказ да је вакцинација успела.
То је оно што људи говоре.
Да ли је то уопште кључна тачка када је у питању имуна одбрана?
Не, наравно да је наивно рећи да се све заснива на антителима.
Шта су антитела? Како они функционишу? И како имуни систем уопште функционише?
Нико не зна, јер се то у медицини скоро никада не предаје.
Лекари постају лекари без стицања основних знања из имунологије.
Пошто сам ову грађу предавао од А до Ш више од двадесет година, студенти у Мајнцу заиста су морали да знају један проклето велики
број ствари, иначе не би положили испит. И они су то знали.
Не, постоје различити огранци и стубови имуног система, и ми смо их све објаснили.
Није их много, али их мораш знати.
То су антитела, а затим ћелије, лимфоцити .
И отприлике говорећи, антитела могу бити ефикасна само против токсина јер су токсини мали, а антитела су такође
мала, и антитела могу пресрести токсине када су присутни.
Наиме, токсини који се налазе у крви, јер су антитела углавном у крви.
Стога то функционише само ако се токсин преноси крвотоком.
На пример, токсин који производи бактерија тетануса.
И ту антитела могу да ухвате и зауставе, што значи да могу да престану и не наставе даље.
У супротном, вирусе могу зауставити само антитела ако су присутна у крви.
Међутим, већина вируса улази у организам кроз нос, дисајне путеве или црева.
И зато није могуће заиста заштитити слузокожу плућа, бронхије, сама плућа или чак гастроинтестинални тракт путем вакцинације.
Зато, као што сам рекао пре пет година, људи, потпуно је бесмислено покушавати да се вакцинишете против
респираторног патогена када се антитела производе у крви, јер су на погрешној страни зида.
Не можеш то да зауставиш, и сада знамо да је тако.
Да ова вакцинација никада не би могла да спречи инфекцију.
Да. Вакцинација против малих богиња коју је увео Јенс Шпан тренутно се поново расправља.
И тамо, чини се, антитела не доприносе значајно одбрани.
Да, ми смо то такође поменули у књизи. То је познато већ 50 година.
Постоје људи који уопште не могу да производе антитела. Ово је генетски дефект.
И било је познато да ти људи нормално добијају малиге и да се увек нормално опорављају као и сви остали.
Они не умиру. Нити се озбиљније разболе. Уопште не.
И то је доказ, јасан показатељ да су управо лимфоцити, бела крвна зрнца, одговорни за елиминисање вирусних инфекција.
Да, и ове беле крвне ћелије се не мере. Разумеш ли? Због вакцинације.
Јер је превише тешко, а осим тога не би имало никакве користи, јер су они увек ту. То је још једна ствар коју им говоримо.
Што се тиче вируса, ове беле крвне ћелије нису одговорне за појединачне вирусе, већ
препознају тип вируса и целу породицу истовремено.
И зато смо заштићени. Што смо чешће изложени различитим вирусима током детињства, то је наша заштита шира.
Зато све те глупости о спречавању вирусних болести код деце морају да престану.
И зашто мислите да је ово обавезно вакцинисање уведено управо против малих богиња?
Не знам. Сумњам да је то био тест да се види како би популација реаговала на обавезну вакцинацију.
Јер је касније такође било речи о обавезном вакцинисању против коронавируса.
То је већ било планирано.
Вероватно је већ било планирано. То је била врста пробног покретања са захтевом за вакцинацију
против малих богиња – што уопште није било неопходно.
Дакле, као што сам рекао, као што је Сучарит већ рекао, у то време није било смртних случајева од малих богиња.
Стопе инфекције су такође биле произвољно ниске.
Зашто је баш малиша, од свих ствари, изненада учињена обавезном, уопште није објашњено. Нити је то имало икаквог смисла.
Да, у том погледу, овај закон је заиста сопствени гол, јер на крају некомпетентни стручњаци раде све и свашта...
Извините, шта су некомпетентни стручњаци?
Они који себе називају стручњацима.
Не, не, не. Они себи не дају титуле, они се називају и именују стручњацима, да.
Иза свега овога стоји агенда. И та агенда је заправо испланирана.
Планери нису у овој земљи, они су негде далеко на западу.
Али ово планирање траје већ 10 година, 25 година, планирање за избијање овог коронавируса.
Књига Пола Шрајера заиста би требало да буде обавезно штиво. За све новинаре. За све.
И такође за политичке амбициознике. Све је било испланирано.
И сасвим је јасно да је 2019. године ова криза изазвана коронавирусом већ била скоро у потпуности испланирана.
Била је симулациона игра у октобру 2019. И, наравно, вирус је био тамо.
Јер вирус потиче из лабораторије, као што сада знамо .
Свако ко ово не зна дефинитивно треба да буде закључан у библиотеку и да му се одреди обавезно читање.
Зато што је све било испланирано. Модерна је већ имала 100.000 доза вакцине доступних 2019. године.
И рекли су: "Људи, следеће године ћемо имати милијарду доза. Можемо то да урадимо."
Порука је била да је пуштен вирус против којег човечанство није имало имуни систем.
Да. Али то је бесмислица, зар не? Није као да смо потпуно на милост и немилост патогена.
Да, зато носимо маске и држимо дистанцу.
То су биле једине ствари које су нас могле заштитити – што је било потпуна бесмислица.
Видели смо да је основни имунитет био одличан.
Нису знали да је имунитет на коронавирусе увек широк. Јер су коронавируси свуда.
А када дете почне да иде у вртић, током прве године болесно је сваких неколико месеци.
Ово су углавном коронавируси. Имуни систем се са сваком инфекцијом изнова и изнова тренира и постаје све јачи и јачи.
Искусио сам пандемију коронавируса у својој пракси.
Желео сам и то да искусим, и то је дошло са тестом.
Чим је тест постао доступан, избила је паника.
Људи су улазили у ординацију дахачући – али са њима није било ништа лоше.
Тестирани су на коронавирус и осећали су као да не могу да дишу.
Само сам морао да разговарам с њима неко време и да им јасно ставим до знања да имају довољно простора за дисање.
Они су само хипервентилирали. А онда је то поново спласнуло.
Било је и пацијената који су били позитивни на коронавирус. Али тест је то прикрио.
А онда сам себи дозволио да погледам детаљније да бих видео шта им је заправо било.
Дакле, они су заиста имали потешкоће са дисањем.
Један је имао хламидијску пнеумонију , други је имао плућну емболију.
Трећи је имао ту болест папагаја која је захтевала кортизон.
Било је веома различитих узрока. Али су сви, такорећи, подвргнути тесту на коронавирус.
Погрешно дијагностиковано.
Да, погрешно дијагностиковано. Онај са хламидијском пнеумонијом сигурно не би био баш срећан због кортизона.
У случају егзогеног алергијског алвеолитиса , кортизон је био прави третман.
Али диференцијална дијагноза је потпуно занемарена.
Да, било је веома лепо видети у интервјуу са пулмологом који је описао свој ток болести, а затим је и сам оболео.
А госпођа Мајшбергер нам је рекла: "Ви сте толико жртвовали, а онда сте и сами то добили. Распишите нам се о томе."
А затим је описао класични ток пнеумококне пнеумоније и закључио да је оно што је доживео био
веома атипичан случај коронарвирусне пнеумоније.
Тада су били толико заслепљени да су се фокусирали само на тест на коронавирус и говорили да ће он одлучити о свему.
Инфлуенца је нестала током истог периода.
Заправо је готово у потпуности елиминисан јер више нико не тестира на грип.
Онда сам позвао свог лабораторијског лекара и питао га: "Реци ми, да ли ико још увек ради тест на грип?"
Он каже: "Не, само ти понекад." Дакле, то је веома јасна пристрасност у тестирању .
Без овог теста не бисмо приметили болест. Такође сам питао неколико колега:
Реци ми, да ли мислиш да бисмо приметили било шта да нисмо имали тест?
Професор Алерсбергер из Аустрије је рекао и сложио се са мном: "Не, ми сигурно не бисмо ништа приметили."
Али су моји колеге рекли: "Да, видео си све мртве људе."
И онда сам се осећао потпуно неспокојно. "Да ли сте у својој пракси имали много смртних случајева?"
Не, не у мојој пракси, али да ли си видео фотографије из Бергама?
Све се сводило на слике из Бергама.
Ово је изазвало страх и учинило људе покорним.
Али сада је, на пример, Том Лаусен отишао тамо и избројао мртве, јер су мртви заиста били тамо.
Шта мислиш да је узрок? Зашто су људи умрли?
Да, узнемирен питањима о СИДА-и и претераном лечењу, природно сам се одмах запитао – како
су лечили пацијенте оболеле од коронавируса?
И одмах сам нашао оно што сам тражио. У Кини су пацијенте лечили кортизоном, стероидима и антивирусним лековима.
Није се доказало, писало је одмах изнад тога.
Када чујем да се нешто није доказало, придигнем уши. То обично значи да је нанело штету.
И ја сам то искористио као прилику да напишем писмо уреднику нашег немачког медицинског часописа као одговор на чланак
под насловом: "Још увек не постоји лечење за коронавирус."
А онда сам написао: У светлу ове изјаве, питам се какве се дроге очигледно користе за лечење без икаквог тестирања.
И све су то биле припреме које су биле више или мање јако имуносупресивне .
А у случају клиничке слике која подсећа на грип, или је делимично била грип, вероватно не бих желео ниједну од ових
супстанци, јер оне сигурно не доприносе процесу зарастања.
И заиста су објавили писмо. Али текст се ипак наставио.
А онда су 1. априла објављене оне студије СЗО, које су заправо показале значајан вишак смртности.
А то је било због супстанце коју је садржао, хидроксихлорохина, која је свакако прилично корисна у малим дозама и
такође може бити прилично ефикасна у лечењу вирусних инфекција јер донекле ублажава бол у удовима.
Али има веома узан терапеутски опсег, и тамо је препоручиван у дозама које су апсолутно смртоносне –
изазивајући срчану аритмију, чак и вентрикуларну фибрилацију.
Наравно, ово је прилично брзо примећено и одмах обустављено, тако да је био само један врх – другим речима, крива
је 14 дана након почетка ових студија вертикално порасла.
Дакле, могли бисте послати тужиоце тамо и затражити медицинску документацију пацијената који су лечени 1. априла.
Они би сигурно пронашли оно што су тражили, где год да се јавио овај вишак смртности.
То су били Лондон, Париз, велики градови, главни градови у којима су се налазиле највеће универзитетске болнице, и Мадрид.
И да, и Њујорк такође, али то није одговарало Европи.
Али то је, наравно, већ урађено тамо у студијама СЗО, а сигурно и на Новом Зеланду и у Аустралији.
Али је овај вишак смртности природно изазвао страх.
Нико не верује да пацијенти умиру због лечења; природно, они верују да умиру због ове озбиљне болести.
И зато је коронавирус изненада стекао репутацију да је десет пута опаснији од грипа.
Да. Да, имамо веома занимљив програм на Kla.TV о овоме где можете видети ове људе који су, на пример, лечени у
Италији, добили потпуно погрешну терапију, масовно умирали, и да готово нико није изашао из болнице жив .
Да, а затим је настао проблем са епидемиолошким хигијенским препорукама да пацијенти по могућству буду интубирани .
И ремдесивир.
И ремдесивир, веома токсичан антивирусни лек, који се, очигледно, производи под
лиценцом у Бергаму – као што је открио Том Лаусен.
Дакле, било је кратких растојања од произвођача до старачког дома.
Дакле, пацијенти тамо су вероватно сви били добро снабдевени ремдесивиром.
Не рећи да је убијено...
У сваком случају, то није допринело опоравку.
Поред САРС-CoV-2, о којем се већ опширно говорило и са којим су многи наши гледаоци већ упознати.
Међутим, постоје и друге болести код којих дијагноза није баш тако јасна.
Ви пишете... У вашој књизи имате добар одељак о хепатитису Ц. Можете ли нам рећи нешто више о томе?
Да, хепатитис Ц је, такорећи, путовао на леђима ХИВ-а.
Морам укратко објаснити експеримент на животињама који је спроведен.
Постојао је хепатитис не-А/не-Б, који је био посттрансфузијски хепатитис, који заправо није био
заразan, али се јављао након трансфузија крви.
Дакле, ово је такође могао бити имунолошки ефекат, због чега су пацијенти привремено пожутели.
Али вирусолози су радили и сматрали су да би то такође могао бити вирус који још није откривен.
Затим су то испитали тако што су мајмунима убризгали крв пацијената са хепатитисом не-А/не-Б и
држали контролну животињу у засебној просторији.
То је био експериментални аранжман. Дакле, заправо су требали да инфузирају исти број мајмуна крвљу
здравог човека како би искључили ове имунолошке ефекте.
Па, ове трансфузиране мајмуне нису се разболеле.
Они су привремено имали благо повишене ензиме јетре, а затим су клани.
И јетра је била у реду, нису нашли ништа.
Али онда су на тржиште дошли ПЦР методи високе резолуције, и уз њихову помоћ пронашли су неке фрагменте који се нису
чинили делом генетског кода испитиваног животиње, и закључили да би то могао бити вирус који животиње носе.
А затим је развијан антитело против њега, HCV антитело.
И онда је постало комерцијално. Случајно се испоставило да је кинески цар имао хепатитис,
па је то промовисано и пласирано на тржиште.
Они су направили антиген. Дакле, узели су ове фрагменте гена као шаблон за протеин, за план антигена.
И користили су антиген да изазову антитела код других животиња.
А затим су развили тест за откривање ових антитела код људи. То је тест за откривање ових антитела.
Међутим, детекција антитела циља грађевни блок који је изграђен према хипотетичком плану.
А онда су обишли људе са овим тестом и испитали их да виде ко има антитела против њега.
И свако ко то има има хепатитис Ц. То је била дефиниција, зар не?
Чак и ако не показују никакве клиничке симптоме, као што је пожутавање?
Да, већ смо имали овај инкубациони период код АИДС-а, када смо такође имали здраве пацијенте који су били позитивни на антитела.
Речено им је да ћеш умрети након годину дана – онда је период инкубације мало продужен, па је био десет година –
са хепатитисом Ц уопште нису умирали, па је било 30 година – онда ћеш добити рак јетре или цирозу.
И да бисмо били сигурни да га не добијете, требало би да одмах почнете са нашом антивирусном
терапијом, која сада кошта 10.000 евра по паковању.
И тако то функционише. Они нису болесни и неће поново оболети као резултат лечења, јер више није тако високо дозирано као раније.
Хепатитис Ц се раније лечио интерфероном и високим дозама рибавирина.
Људи су били потпуно исцрпљени и болесни целу годину, развили су тешку анемију, а затим су морали да се опораве
од ње, па је постало јасно да се нешто мора променити, барем да би терапија била мање токсична.
Али заправо, увек је постојао добар разлог да се проблеми са јетром не лече лековима, јер
су лекови на неки начин увек токсични за јетру.
А данас се људи питају – управо сам био на још једном симпозијуму о јетри – зашто број карцинома ћелија јетре
не опада упркос ефикасном смањењу вирусног оптерећења. Заправо, чини се да он благо расте.
Једноставан одговор је да једно нема никакве везе са другим.
Сви зависници су позитивни на хепатитис Ц, али имају различит разлог.
Њихови лекови су токсични за јетру. Баш као код алкохоличара.
Ако то кажете на конференцији о јетри, то значи да је алкохол веома важан кофактор. Дакле, ни без алкохола не функционише.
Заправо, испоставља се да су ХЦВ-позитивни пацијенти који имају проблема, по правилу, случајно откривени као алкохоличари.
Да. Тако тај затим опет приписује терапији корист која уопште не може бити доказана.
И не види штету.
И не види штету, да. Ваша књига се веома опширно бави перципираним и стварним ризицима.
Дакле, често тамо правите поређења; поменули сте ова три стуба.
Уопштено, то су избори начина живота. Поменули сте алкохоличаре, али су други проблеми који су много
распрострањенији, као што су гојазност и пушење, статистички значајнији од било које заразне болести у овом тренутку.
Они тамо састављају листу, а заразне болести су тек на петом месту међу узроцима смрти.
Зашто онда институције као што је Институт Роберта Коха не објасне да људи много више користи
имају од тога да се одрже здрави и да то промовишу?
А уместо тога, они заговарају тестирање и вакцинацију које су на дну анализе ризика и користи.
Могу ли сада изложити своју тезу о владајућој класи и покорности?
Цело наше друштво је изграђено на капитализму... Да, то је друштво изграђено на капитализму.
И прочитао сам нешто Рајнера Маусфелда што је за мене било невероватно дирљиво.
Рајнер Маусфелд, наш велики историчар (заправо: психолог) из Кила, написао је:
Капитализам и демократија су неспојиви један с другим.
Јер капитализам доводи до тога да људи одузимају ствари од других људи.
У суштини, они желе да задовоље своју похлепу.
А похлепа, људска особина коју је тешко угушити, наводи богате да желе да постану још богатији.
А да би то урадили, морају све више и више да узимају од сиромашних.
И стигли смо до тачке када они сада морају да одузму све целом свету како би одржали свој положај владара света.
А оно што они раде јесте да нам одузимају људскост, наше способности као људи, и
натерају нас да платимо за сопствене ресурсе.
У овом случају, вакцине, лекови који одређују нашу сопствену пропаст. То је тако луда помисао.
Морам сада да скинем ово са срца, јер сам то видео и дошао до те свести проучавајући
разне књиге о историји, политици и економији.
И сви са којима сам годинама разговарао у овој области сматрају да је веома, веома вероватно да су они на власти – а они нису у
Немачкој, већ негде на Западу – открили моју област, моју област заразних болести, као јединствени, нови, моћан,
најмоћнији инструмент на свету за учвршћивање своје власти.
Јер са овима они имају своје научнике, стручњаке, а сада имају и СЗО. Све је на једном месту.
А СЗО сада добија власт од народа Немачке и Европе, власт да ради шта год хоће. И управо то сада раде.
Они могу по вољи прогласити пандемију, и тиме могу – по вољи – наложити мере којима се мора послушати.
Казниво је по закону ако то не учините, казна, најгора казна.
А инструмент експлоатише незнање људи, јер је знање моћ, док је незнање или недостатак знања беспомоћност.
Људи су беспомоћни јер не разумеју инфекције или их не разумеју довољно добро. И не могу да прозреју лажи.
И они такође не виде да је уткано у ове лажи најгора лаж свих времена, а то је лаж о вакцинама заснованим на генима.
Да, нећу рећи много више, али ћу рећи да је једна од главних сврха овог интервјуа да скренем пажњу свих мојих драгих суочава
на чињеницу да заиста обрађујемо ову тему у књизи на такав начин да се све теме третирају тако да их свако са нормалним
IQ-ом може разумети. Све је написано на тако једноставан начин.
Они су урадили сјајан посао.
И рекли смо себи: ако би једно поглавље у овој књизи требало да буде обавезно штиво за све новинаре, за све лекаре, за све
правнике – политичаре ћу засад оставити по страни, то је вероватно беспредметно – онда је то управо ово
поглавље, има само осам страница, о вакцинацијама заснованим на генима – највећа опасност по човечанство свих времена.
А онда сам разговарао са господином Коппом, и он је одмах рекао "да", ово поглавље о "гено-базираним вакцинацијама"
може се понудити засебно на веб-сајту за бесплатан преузимање за било кога у свету ко може да чита немачки.
И то се догодило. Дакле, већ два дана имате прилику да бесплатно прочитате ово поглавље. Не плаћате ни
динара; једино што морате уложити је сат времена за читање.
И неће вам требати више од сат времена за осам страница. Тако је једноставно.
Ово вам пружа можда јединствену прилику да устанете и заштитите себе и своје вољене.
Јер све што треба да урадите јесте да једним гласом кажете "не" и забраните политичарима да СЗО дају ова овлашћења!
А ако то учине, ипак реци "не" и реци да то нећемо урадити.
Погледај како кажњаваш милионе нас. Јер ни они то не могу.
И тако сам такође схватио значење целе ове књиге, које је да људе који су учињени неспособним да доносе сопствене одлуке претвори у
одговорне грађане, како би, барем у широким цртама, разумели шта су заразне болести, које су контрамере,
како их треба успоредити и како обновити правилан однос.
Мислио сам да је то у њеној књизи веома добро урађено.
Такође рећи да је наука помоћ у доношењу одлука.
То није нови Бог. То није замена за религију, за коју је делимично створено.
Да такозвани стручњак потом може да објави шта људи треба и шта не треба да раде да не
би умрли. И можете видети да то није тачно.
Али морам да поновим оно што сте поменули.
Заиста је тако да умиремо од кардиоваскуларних болести и рака.
И заразне болести заправо не играју значајну улогу у статистици смртности.
Увек се пропагира супротно, као да су заразне болести наша највећа претња.
Сада је посебно истакнуто због коронавируса.
Али сваке године се поново наглашава да су смртни случајеви од грипа неизбежни – увек треба
жалити због 30.000 смртних случајева од грипа.
Ако погледате пажљивије, ништа од тога уопште није тачно.
У ствари, тих 30.000 или 40.000 једноставно представља разлику између летње и зимске смртности.
Из неког разлога више људи умире зими.
И све што остане након овог одузимања једноставно се приписује смртним случајевима од грипа како
би се поново промовисала вакцинација против грипа.
А ако погледате Институт Роберта Коха да видите колико људи заправо умире од грипа – а грип је обавезан узрок
пријављивања, па су подаци релативно поуздани – доћи ћете до троцифреног броја. Дакле, готово нико не умире од грипа.
Дакле, саопштење је објављено и изнова се понавља: примите вакцину против грипа, јер ће иначе умрети 30.000 људи.
Кажемо да су то нормална смртност и чиста смртност које се заиста могу приписати грипу, а то је око 300–400, нешто тако?
100 до 200 – по сезони. Да.
Али такође треба схватити да је ова вакцинација против грипа, чија се ефикасност утврђује мерењем антитела, ионако бесмислена.
Само овај бедни параметар једва да се смањује.
Да, мислим, наводно је ефикасност око 50 одсто, са флуктуацијама између 40 и 60 одсто. Заборавите, људи. То је ништа.
Не можете вакцинисати милионе људи потенцијално опасном вакцином да бисте постигли смањење
имунског одговора за 50 процената. Јесте ли луди?
Често видим пацијенте који добијају грип након пријема вакцине против грипа.
Наравно.
Али тако то делује када му кажем: "Имате грип."
Не, докторе, то не може бити. Ја сам вакцинисан. То мора да је нешто друго.
Да. Дакле, можемо једноставно сажети.
У својој књизи пишете да инфекције могу бити опасне. Али зар оне данас нису честе?
Обично не.
Обично не. Само постоји овај намерни пласирање панике од стране политичара и медија.
Кажу да је то због капиталистичких разлога, али можда постоје и други.
Наука је заправо водич.
Ти то поново истичеш, да треба да дођемо до дна ствари темељније.
То каже шта је важно, а шта није.
Не треба само истицати појединачне чињенице и заборављати остале.
Да не треба правити планину од миша, и обрнуто.
И људи би поново требало да могу да доносе сопствене информисане одлуке.
На крају сваког поглавља о вакцинацији увек позивају све да се информишу и затим донесу сопствену
одлуку, и да никада не треба примењивати принуду.
Јер, као што кажеш, то је алат оних на власти.
Има ли још нешто што бисте желели да кажете гледаоцима пре него што завршимо?
Осим, наравно, препоруке да купите вашу књигу.
То је веома добро написано, заиста је лако за разумевање.
Успео сам да то веома добро разумем за само неколико дана. Било је задовољство читати.
Али морам искрено да кажем, не желим да се ово претвори у емисију за продају књига, да.
Нисмо написали књигу да би је што више људи купило.
Написали смо га тако да што више људи прочита књигу.
Како ћете доћи до књиге, зависи од вас. Не морате је нужно купити.
Али мораш да питаш, на пример у библиотекама, ако желиш да позајмиш књигу.
А оно што се заиста надамо јесте да ће књига такође привући одређене професије, као што су наставници –
наставници су у овој земљи изузетно важни, морају знати више о инфекцијама, заиста морају.
Јер оно што сада раде у школама, или су већ радили, неодговорно је према нашој деци. То није прихватљиво.
И једноставно веровати свему што долази из неког државног органа или власти није пут ка нади. То је безнадежна будућност.
Желели смо да пружимо наду. А овом књигом смо желели да вам пружимо знање и ставимо моћ у ваше руке.
Како доћи на власт – само треба да прочиташ књигу, то је све.
И молим вас, барем прочитајте поглавље које не кошта ништа.
Успут, можда још једна последња реч. Ми смо удружење које се зове MWGFD.
А ово удружење је скупштина, удружење медицинских стручњака и научника, сви они говоре немачки.
И ми смо се посветили – све је добровољно, нико од нас не прима ни динара за то.
И они су веома, веома изванредни лекари и научници.
Он (др Кёхнлеин) је такође годинама био укључен.
Ми смо основали и успоставили Патолошки институт Арнеа Буркхарта. Он је такође био члан наше организације.
И знаш да је он обавио пионирски рад.
Рад који се сада изненада види на међународном нивоу. Све је то дошло из Немачке.
Када је Арне Буркхардт умро, били смо у кризи.
Нисмо могли да извршимо даље патолошке прегледе.
Али смо за ту сврху основали још једну лабораторију, названу "Институт за молекуларну дијагностику".
И такође га воде чланови нашег удружења.
Дакле, наша асоцијација је на почетку била невладина организација, али годину дана касније, 2021.
године, наш статус невладине организације је укинут.
То значи да не можемо издавати потврде о донацијама. Ова организација се ослања на донације.
Били бисмо одушевљени ако бисте размотрили могућност донације удружењу и Инмодија институту .
То би било оно што би ме учинило дубоко срећним.
Хвала вам пуно на вашем раду на овој сјајној књизи!
Да, хвала вам још једном на овом интервјуу.
Надам се да ће бити широко распрострањено!
Збогом.
Да, хвала! Бај.
Kla.TV-у је потребна ваша помоћ! Користите функцију дељења испод програма.
Готов шаблон е-поште помаже вам да допрете до вашег приватног круга прималаца. Без икаквих блокада спама.
Мој допринос у промени света само једним кликом. Никада није било лакше.