"Dňa 29. marca 2025 sa v Kulturhaus Dornbirn uskutočnilo podujatie "Sloboda a sebaurčenie - zodpovedný občan" so
zaujímavými príspevkami o právnom štáte, suverenite a hotovosti.
Podujatie zorganizovala Dornbirnská akadémia osobného rozvoja.
HOCH2.TV pre vás, milí diváci, nahrala a zostrihala všetky príspevky.
Kla.TV dnes prináša rozhovor s Dr. Sharon Tagwerkerovou:
"Osobná zodpovednosť je na dennom poriadku!"
Áno, podobne ako Erwin, aj ja by som chcel začať s doktorom Tagwerkerom.
Nielen kvôli Ladies first, ale aj preto, že tu máte takpovediac právo pôvodu z Bludenzu.
Ste na to prakticky predurčený.
Dobrý deň, pani Tagwerkerová, preberáte mikrofón.
Predovšetkým sa s vami o tom chceme porozprávať.
Spomedzi účastníkov dnešnej diskusie ste do istej miery vy ten, kto má profesionálne skúsenosti - s priamymi dôsledkami
toho, čo sa stalo vtedy, takmer presne pred piatimi rokmi.
V rámci svojej práce sa neustále stretávate s dôsledkami pandémie - najmä na najmladších členov spoločnosti.
Treba povedať, že tí, ktorí boli v skutočnosti najmenej schopní sa brániť.
A tu je otázka: Čo o tom môžete oznámiť?
Dobrá, pandémia a opatrenia sa, samozrejme, vo veľkej miere dotkli detí a mladých ľudí.
Najviditeľnejšie boli pravdepodobne psychologické dôsledky a následné psychiatrické ochorenia.
Žiaľ, do roku 2023 došlo k masívnemu nárastu počtu pokusov o samovraždu a samovrážd.
Aj tieto údaje nie sú priamo čitateľné, ale v skutočnosti ich zostavili a zverejnili
psychiatri, ktorí v roku 2023 vyhlásili výzvu.
Presne tak, došlo k päť- až desaťnásobnému nárastu masívnych depresívnych ochorení.
Týkalo sa to 62 percent dievčat a 38 percent chlapcov. Analyzovala to Dunajská univerzita v Kremse v školských triedach.
A rok 2021 bol absolútnym vrcholom s miliónom detí trpiacich duševnými chorobami.
Naopak, chýbalo 70 000 terapeutických miest.
Samozrejme, pocítili sme to aj v praxi.
Stretli sme sa s tým, že sme sa museli starať o deti, ktoré mali psychické, psychiatrické problémy,
a na miesto na terapiu sme museli čakať mesiace.
Bola to naozaj stresujúca situácia pre rodičov, deti aj lekára.
A najmä ak nie ste zvyknutí podávať psychiatrické lieky a necítite sa na to kompetentní.
Ale potom sa vám objaví fantázia a vyskúšate niečo iné.
Tak mi to odhalil iný liek.
Preto som sa teraz ešte viac zamerala na doplnkové - a hľa, aj to pomáha.
Samozrejme, nie pre veľmi vážne chorých, kde ste radi, ak môže zasiahnuť psychiater.
Áno, to je všetko.
Takže to je určite veľmi znepokojujúci súpis.
Čo by tu zaujímalo mňa a určite aj publikum.
Často sa tvrdí, že to nemá nič spoločné s korónou.
Niektorí z toho môžu obviňovať účinky očkovania, hoci u detí je to pravdepodobne menší problém.
Iní hovoria: Áno, ide o neskoré účinky samotného vírusového ochorenia.
Do akej miery je možné rozlíšiť, čo to má spoločné s opatreniami?
Do akej miery to možno pripísať tejto skutočnosti?
To je samozrejme veľmi ťažká otázka.
V zásade je to určite multifaktoriálne .
Nie je teda pochýb o tom, že proteín spike je absolútne patologický a spôsobuje veľké škody, najmä v mozgu.
Vakcinačný hrot aj Covid-19, t. j. od samotného vírusu.
Psychické problémy však samozrejme spôsobovali predovšetkým opatrenia, ktoré zahŕňali izoláciu.
Uznávanou metódou mučenia je, že sa nesmiete stretnúť so starými rodičmi, že nesmiete vidieť svojich príbuzných v nemocnici.
Najmä tí, ktorí boli stále vážne chorí a ktorým nebolo umožnené poskytnúť starostlivosť na konci života.
Je to naozaj veľká strata, keď sa o takéto chvíle nemôžete podeliť so svojimi príbuznými.
Alebo ak sú vám odopreté prvé roky u starých rodičov alebo naopak.
Mám rodiny s deťmi, ktoré sú "cudzie".
Takže každý prechádza fázou odcudzenia a oni boli odcudzení od svojich starých rodičov, a to vo veľkej miere.
Svojim starým rodičom už nedovolia, aby sa k nim priblížili.
To je samozrejme šokujúce pre rodičov aj pre starých rodičov.
A to sa zapáli.
A tiež tie roky s maskou pred tvárou: to bola pre deti samozrejme strata socializácie.
Áno, samozrejme, existuje mnoho iných príčin psychických porúch. [Daniel
Matissek] Takže najmä v školskom sektore došlo k zatváraniu škôl aj v Rakúsku.
To malo pravdepodobne traumatizujúce následky pre celé generácie žiakov.
Vždy ma to zaujímalo - už ste o tom publikovali:
Do akej miery možno zhoršili negatívny vývoj štrukturálne problémy školského systému v Rakúsku?
Áno, na jednej strane máme úplne zastaraný školský systém, ktorý sa v posledných desaťročiach vôbec nereformoval.
Už nezodpovedá najnovším poznatkom výskumu mozgu.
A navyše, počas pandémie mnohé triedy jednoducho zaostali kvôli prechodu na digitalizáciu.
Takže nedokázali držať krok s materiálom.
Mnohých žiakov to stálo školskú kariéru.
Bohužiaľ, sám som to niekoľkokrát zažil, dokonca aj v praxi, čo je mimoriadne tragické.
A áno, v školách je toho obrovský nedostatok.
Žiaci sú teda hádzaní do jedného vreca.
Študent 08/15 je vlastne ten skvelý, však?
A skutočnosť, že výsledkom je 29-percentná funkčná negramotnosť, je pre náš školský systém úplnou katastrofou.
Inými slovami, 30 percent tých, ktorí ukončili náš školský systém, nevie čítať s porozumením.
A to je naozaj absolútne šialenstvo.
Ak si to všetko vypočujete - vrátane všetkých ostatných dôsledkov, psychických škôd - potom musíte povedať, že to všetko viac-menej
prešlo cez ľudí bez toho, aby sa mohli čo i len trochu brániť.
Vtedy sa neobmedzovali len práva detí, ale aj rodičovské práva vo veľkom rozsahu.
Proti tomuto hroznému vývoju sa nikto nemohol brániť.
Ľud to postihlo v praxi.
A keďže hovoríme aj o "zodpovedných občanoch", išlo vlastne o úplné zbavenie volebného práva.
Pravdepodobne to môžete potvrdiť. [Dr.
Tagwerker] Áno, určite.
Takže ste už nemali kontrolu nad vlastným telom.
Preto by ste sa mali dať zaočkovať a nosiť masku.
Teraz vieme, že spôsobili škody, a to aj deťom.
Takže deti, ktoré museli v škole neustále nosiť masky, majú o niekoľko bodov IQ menej ako tie, ktoré ich nenosili.
Museli ste sa dať otestovať, museli ste dať otestovať aj svoje dieťa.
Takže to bolo naozaj ťažké.
Testované boli dokonca aj postihnuté deti.
Niektoré scény násilia boli nepredstaviteľné.
Pre deti aj rodičov to bolo veľmi traumatizujúce.
A potom, samozrejme, že deti sa mohli imunizovať od 14 rokov - to bol aj tak konečný cieľ.
Takže sa vyskytli prípady, keď sa dieťa vrátilo domov:
"Dnes prišiel autobus s očkovaním a mimochodom, som už zaočkovaný."
Je to neuveriteľné.
Inými slovami, 14-ročný chlapec, ktorý je možno čiastočne plnoletý, ale určite nevie o
dôsledkoch takýchto rozhodnutí a nedokáže ich predvídať.
Čo ma zaujalo, alebo čo ma šokovalo počas príprav, je počet samovrážd, a to aj medzi deťmi a mladými ľuďmi.
V Nemecku to môžeme posúdiť len empiricky alebo pocitovo.
V Nemecku stále neexistujú oficiálne, úradne overené štatistiky o počte samovrážd.
Človeče, dokonca aj Federálny štatistický úrad - samozrejme, pod politickým tlakom - odmieta
akúkoľvek konotáciu s Coronou v tejto súvislosti.
Aj keď sme sa ako novinári pýtali už tucetkrát.
Zdá sa, že v Rakúsku sa na túto tému robia prieskumy, alebo nie?
Áno, existujú prieskumy.
Štatistiky dospelých si môžete pozrieť aspoň priamo prostredníctvom štatistického úradu Rakúska.
Aj s ním však treba zaobchádzať opatrne, pretože napríklad nehody, otravy alebo čokoľvek iné sa potom objavia v inej štatistike.
A to sa u detí a mladých ľudí nevidí.
Takže tu to môžete vidieť len nepriamo, keď sa pozriete na štatistiky úmrtnosti.
Údaje, ktoré som práve uviedol, pochádzajú z tejto správy - ktorú som už spomenul - od
"Rakúskej spoločnosti detskej a dorastovej psychiatrie".
Túto správu zverejnili v roku 2023, pretože boli sami šokovaní nárastom týchto údajov.
A ďalším veľmi vážnym dôsledkom, aj pre ekonomický rozmer, je samozrejme obrovský nárast práceneschopnosti, ktorá sa
masívne zvýšila najmä v roku 2023 - vidíte to tu v tabuľke.
Dá sa teda povedať, že v podstate celá spoločnosť systematicky ochorela.
Aj tu sa vynára otázka, pretože sa to často spochybňuje:
Do akej miery by ste zdôraznili podiel poškodenia vakcínou alebo možno to, čo sa bežne označuje ako Long Covid?
Samozrejme, je ťažké to rozlíšiť.
To je ťažké rozlíšiť.
Spike je nebezpečný a škodlivý.
Takže by som povedal, že očkovanie zohráva veľmi dôležitú úlohu.
Čo sa týka detí, tak nie až tak veľmi, pretože chvalabohu veľa detí nie je imunizovaných.
Ale u dospelých je to jasne vidieť.
Takže som bol zvyknutý, že dieťa, ktoré má možno jedného člena rodiny, leží s nejakou infekčnou chorobou.
Teraz je často chorá celá rodina.
Takže všetci sú stále ležiaci, až po zápal pľúc, ktorý nepostihuje len jednu osobu, ale celú rodinu.
Nikdy pred pandémiou som nič podobné nezažil.
A na jednej strane, samozrejme, stres, ktorému sú ľudia vystavení - ten sa masívne zvýšil.
Je tu aj nedostatok živín a mnoho ďalších dôvodov, napr. mikrobióm , ktorý sa v súčasnosti tiež čoraz viac ničí.
Ale keď sa s ľuďmi trochu porozprávate, sami povedia: Od očkovania sa stalo to a to.
Teda, zatiaľ som v tomto smere nenašiel žiadnu skutočnú štatistiku, žiadnu dôveryhodnú.
Takže by sa dalo povedať, že je to vlastne útok na zdravotnú integritu organizmu v rôznych ohľadoch.
Najprv prostredníctvom opatrení, potom prostredníctvom tohto očkovania a samozrejme aj prostredníctvom
celkového sociálneho stresu, ktorý potom pravdepodobne spôsobil, povedzme, oslabenie imunitného systému.
Ako ste povedali, je to multifaktoriálne, ale prejavuje sa to v rôznych formách.
A v podstate s tým bojujeme aj dnes.
Dnes to nie je len problém mladej generácie, ktorá je dnes o päť rokov staršia, ale samozrejme celej spoločnosti.
A teraz len otázka, keďže stále existujú plány na takéto očkovanie, vrátane možného
očkovania mRNA v súvislosti s rakovinou a tak ďalej:
Vidíte nejakú krivku učenia sa s oficiálnym orgánom?
Alebo ide skôr o to, aby sme to všetko v súčasnosti takpovediac neopakovali, ale možno
zdokonaľovali, aby sme v tom mohli pokračovať?
Samozrejme.
Takže kolegovia začínajú pochybovať, vďaka Bohu, ale vôbec nie zo strany verejnosti.
Takže je jasné, že sa to posúva dopredu.
Zaznamenali sme to aj pri zavedení elektronického očkovacieho preukazu po voľbách do Národnej rady.
Takže sa z toho nedá vyvliecť, každý má svoj očkovací preukaz, či je prázdny alebo čo v ňom je, na tom nezáleží.
V súčasnosti sú pre lekárov povinné tri očkovania.
A keď sa pozriete na to a potom na zmenu v zákone o liekoch, paragraf 80 - 2022/23 mal
byť zmenený - kde sa nad ním v názve píše:
Všeobecné nariadenie o ochrane údajov je v tomto ohľade nadradené.
To znamená, že osobné údaje - napríklad to, čo je v očkovacom zázname - nedostávajú len zdravotnícke zariadenia, ale aj
Lekárske združenie, ktoré s tým nemá nič spoločné, Veterinárne združenie, Združenie lekárnikov vrátane veterinárov a lekárnikov.
Orgány to chápu, v podstate sa ich to netýka, orgány z iných členských štátov EÚ až po WHO.
A ak sa potom pozriete na IHR , ktoré budú vysvetlené neskôr, na zmeny, môžete si predstaviť,
že ďalšia pandémia bude skutočnou zmenou hry.
Takže ju môžete použiť na vytvorenie odvety , ktorá je oveľa, oveľa väčšia ako tá, ktorú sme nedávno zažili.
Presne taká by bola moja ďalšia otázka.
Elektronický očkovací preukaz, povinný od posledných celoštátnych volieb v Rakúsku, 30. septembra 2024.
Ani tam sa nemôžete odhlásiť.
Vidíte už teraz priamu prípravu na - ako to nazývate - budúce pandémie alebo budúce globálne zdravotné krízy?
Možno ju zaradiť do takéhoto strategického kontextu?
Ak sa pozriete na posledných niekoľko rokov, je mi to jasné.
Takže si neviem predstaviť, na čo iné by sa dal použiť.
Teda, hovoríte, že je to pre štatistiku.
Myslím si však, že štatistické údaje mohli byť zhromaždené už skôr.
Nie je potrebný povinný elektronický očkovací preukaz, ktorý je zbavený akejkoľvek demokracie.
A to je naozaj - aby sme nadviazali na tému nášho podujatia - ďalšia forma zbavenia práv.
Z hľadiska ochrany údajov ste ho teda práve nazvali transparentným pacientom.
A opäť, v skutočnosti neexistuje spôsob, ako sa vymaniť z pazúrov tohto systému.
Takže ak sa niekedy v budúcom roku alebo kedykoľvek inokedy stane povinným očkovanie proti rakovine alebo nejaký
druh profylaxie, tá istá hra sa pravdepodobne začne odznova.
Musíte sa toho báť, však?
Samozrejme. Takže ak toto všetko vstúpi do platnosti, budete sa musieť postaviť na zadné nohy, aby ste sa z toho dostali.
Bude to teda oveľa ťažšie ako pred piatimi rokmi.
V tejto súvislosti by som možno chcel položiť ďalšiu osobnú otázku mimo záznamu .
Ako to ovplyvnilo vás osobne ako lekára?
Som si istý, že ako všetci lekári ste vtedy vstupovali do tohto povolania s idealistickými ambíciami.
Boli ste v tom čase rozčarovaní alebo to, čo ste zažili, malo na vás aj silný psychologický vplyv?
Musím sa priznať, že mi trvalo rok, kým som si uvedomil, čo sa deje.
Bol som úplný idealista a veril som v profesionálne združenia.
Veril som v idealizmus svojich kolegov a rok som každý večer sedel pred stolom a čítal TKB a potom štúdie.
A ja som si pomyslel, že nič také neexistuje, že je to presný opak toho, čo mi hovoria profesijné združenia.
A po roku som bol pripravený a musel som si to priznať: Doteraz si bol na zlej ceste.
A tento pocit bezmocnosti, ktorý ste určite mali aj vy ako lekár, že sa nemôžete brániť proti týmto veterným
mlynom, nám vtedy opisovali mnohé profesijné skupiny.
Väčšina z nich sa však nechala unášať prúdom.
A teraz otázka: Ako reagovali vaši kolegovia z odbornej sféry na vašu angažovanosť, že ste sa tam
postavili ako odvážny, povedal by som, disident ?
Aké skúsenosti máte z osobného a profesionálneho života?
Takže môj okruh priateľov sa úplne zmenil.
Takže nemôžem povedať, že by som bol vystavený nejakému ohováraniu, vôbec nie, keď sa vidíte.
Stále som v profesijnom združení.
Časť svojho času trávim aj cestovaním na kongresy.
Takže sa so mnou rozprávajú veľmi priateľsky.
Dostávam aj pozitívne povzbudenie, dokonca aj od tých, ktorí boli nasledovníkmi.
Takže vlastne neutrálne, alebo dokonca skôr pozitívne.
Ale ako to povedať, je to môj osobný problém, že sa nedokážem vyrovnať s niekým, kto očkuje státisíce ľudí proti ich vôli.
Preto som si urobil vlastné závery a trochu som sa stiahol zo svojich predchádzajúcich
priateľstiev, jedným okom som sa smial a druhým plakal.
Pretože to usmievavé oko je preto, že som spoznala nových úžasných ľudí.
Samozrejme, staré priateľstvá mali svoju cenu a je škoda, že to muselo dôjsť až sem.
Pani Tagwerkerová, veľmi pekne vám ďakujem za tieto osobné a veľmi zaujímavé postrehy.
A v druhej časti sa určite dozvieme oveľa viac o riešeniach. Ďakujem veľmi pekne, áno.
A začíname opäť s pani Tagwerkerovou.
Potom ich môžem požiadať, aby sa ku mne vrátili.
Potom, ako som povedal, ideme priamo medias in res .
Z vašich predchádzajúcich opisov - Coronove psychické a zdravotné problémy a škody.
Ako ich možno vyliečiť, ak vôbec, najmä pokiaľ ide o mladú generáciu?
To je veľmi zaujímavá otázka.
Samozrejme, záleží na tom, aké hlboké to bolo.
Som absolútne presvedčený, že v ľuďoch sa dá veľa napraviť, ak nedošlo k fyzickému poškodeniu.
Pretože ľudia sú mimoriadne flexibilné bytosti, inak by sme teraz neexistovali a neexistovali by sme nikde na svete.
Takže to hodnotím veľmi pozitívne.
Problém vidím v tom, že sa od toho všetkého musíme teraz pomaly vzdialiť, aby sme sa mohli posunúť k uzdraveniu.
A teraz je potrebná zodpovednosť.
Takže každý z nás, či už je to mediálny pracovník, politik, lekár, ktokoľvek, by mal prevziať
zodpovednosť za seba, za svoj život a za životy svojich detí.
Boli sme na to zvyknutí... Vyrastali sme teda v sociálnom štáte, ktorý sa teraz stal štátom opatrovateľským.
A tento opatrovateľský štát sa stal autoritárskym štátom.
A teraz je na nás, aby sme to zastavili.
A som absolútne presvedčený, že ak sa nám to podarí, dokážeme toho veľa vynahradiť.
A nie je to len politická, sociálno-politická alebo spoločenská zodpovednosť, ktorú musíme prevziať.
Musíme tiež prevziať zodpovednosť za seba, pokiaľ ide o zdravie - myslím tým, že som lekár, budem opäť hovoriť o zdraví.
A som aj praktický lekár, takže rád poskytnem praktický príklad.
Existujú štúdie na 1 800 pacientoch v terminálnom štádiu rakoviny.
A vypadli z konvenčnej medicíny, takže boli bez terapie - ale potom chorobu prekonali a prežili.
A potom sa lekár vybral na vyšetrenie týchto 1 800 ľudí, urobil s nimi rozhovor a pokúsil sa nájsť spoločné znaky.
Zaujímavé je, že sa zmenili len dva fyzické aspekty.
A zvyšok bol spôsob myslenia .
A čo je najdôležitejšie, prevzali zodpovednosť sami za seba.
A potom sa im dokonca podarilo prekonať rakovinu.
To však neznamená, že to dokáže každý.
Samozrejme, každý sa musí sám rozhodnúť, akou cestou sa vydá a čo bude robiť.
Ale to bola podstata.
Takže to je všetko a všetko.
Dá sa teda povedať, že máme odvahu liečiť sa, pomáhať si.
Áno, presne tak.
To by bol samozrejme skôr terapeutický prístup z medicínskeho hľadiska a samozrejme trochu - povedzme
- takmer z duchovného hľadiska, určite cenný údaj.
To platí asi pre každého, kto je vážne chorý, že najväčšiu úlohu zohráva vnútorný postoj.
Ale samozrejme ide aj o politický rámec.
Z politického hľadiska sa musí zmeniť neuveriteľne veľa.
A v prvom rade by sa malo vykonať riadne prehodnotenie a skutočné uvedomenie si problému.
A práve v tom vidím - alebo ako to vidíte vy - obrovské prekážky.
Alebo je dojem klamlivý?
Nie, sú tu obrovské prekážky, ale predchádzajúca téma sa s tým spája.
Každý človek sa musí postaviť a povedať: takto to nefunguje.
A nebude to fungovať inak.
Bohužiaľ, v praxi často počúvam to isté: nemôžete nič zmeniť.
Áno, môžete niečo zmeniť!
Stačí sa pozrieť na ľudí, ktorí tu sedia,
sa už zmenili.
Alebo koľko ich tu teraz sedí v publiku.
To by pred niekoľkými rokmi nebolo možné.
Aj vtedy, v období koronavírusu, chodili niektorí ľudia za riaditeľom školy a hovorili:
"Prichádza autobus s očkovaním, moje dieťa tam nemôže ísť.
Alebo moje dieťa nemá masku.
A ak to bude robiť čoraz viac ľudí, môžete veľmi dobre spôsobiť zmenu.
Ak to teraz sledujete ako lekár.
Určite ste si všimli aj všetky veci, ktoré sa teraz odhalili v súvislosti s protokolmi RKI, a všetky naratívy , ktoré sa odvtedy
zrútili a takzvané konšpiračné teórie sa ukázali ako pravdivé.
Tí, ktorí sa na tom vtedy podieľali - spomenuli ste riaditeľa, ale samozrejme aj viacerých vašich kolegov lekárov, mnohých z nich
- by sa mali zamyslieť, okrem toho, že by sa mali všetci hanbiť.
Aspoň niečo ako sebakritika, že si tiež poviete: Dobre, tam sme urobili chybu, to sa už nikdy nesmie opakovať!
Nemôžem povedať za Rakúsko, ale mám pocit, že v Nemecku sme od toho na míle vzdialení.
A nebola by práve táto otázka absolútne nevyhnutným predpokladom na to, aby sa tieto
účinky, ktoré ste práve spomenuli, mohli prejaviť?
To všetko je pravda, ale vplyv musí mať aj jednotlivec.
Ale nakoniec to nebude fungovať, ak to verejná sféra médií a politiky skríži a sabotuje.
Čo sa dá urobiť, aby sa to prerušilo?
Áno, to bolo takpovediac niekoľko otázok v jednej.
Pokiaľ ide o mojich kolegov, je to ťažké.
Samozrejme, že sú vo veľmi, veľmi ťažkej situácii.
Na jednej strane sa zúčastnili, možno zaočkovali seba a svoje rodiny a mnoho ďalších pacientov, a
preto sú pod obrovským, prehnaným psychickým tlakom.
Priznať si to a potom urobiť ďalší krok a povedať to verejne:
To, čo som urobil, alebo čo sa stalo všade, bol nezmysel.
To je šialená suma.
Niektorí ľudia to robia a myslím si, že sú veľmi odvážni.
Mnohí boli vždy kritickí a neodvážili sa to urobiť.
Tak mi to niekedy hovoria pod stolom.
A na verejnosti je, samozrejme, niečo úplne iné takto vystupovať.
Mám však pocit, že viac ani nepotrebuje.
Zdá sa mi, že kto je teraz rýchlejší?
Sme rýchlejší s osvietením my, alebo sú rýchlejší ostatní so svojimi odvetnými opatreniami?
A čím viac nás bude, tým skôr sa moji kolegovia možno odvážia ísť správnym smerom a možno aj právny systém a ostatné médiá.
Takže v médiách sa vždy objaví niečo, čo je potom opäť potlačené, hoci sa to čoraz viac preberá.
Ale ako som povedal, každý z nás sa počíta.
Ak sa chceme teraz pozrieť do budúcnosti, vízia je, ako spoločnosť, vrátane systému zdravotnej starostlivosti
v tomto prípade - nemôžete oddeliť tieto dve veci.
Ako to podľa vás bude vyzerať o päť rokov, pokiaľ ide o sebaurčenie?
Myslíte si, že dovtedy prevládne úplne iné sebavedomie?
Veríte, že tento vývoj bude, povedzme, prospešný, alebo ste skôr pesimista?
No, som úplný optimista.
Je to taký hype a taká pozitívna vlna.
Som absolútne presvedčený, že o päť rokov budeme v úplne inej pozícii a - ako by som to
povedal - myslím, že ešte lepšej ako doteraz.
Pretože si všetci uvedomujeme, čo sa v skutočnosti stalo, čo sa dokonca mohlo stať v posledných desaťročiach a storočiach.
Preto verím, že ak zvíťazíme, budeme mať oveľa väčšiu slobodu, ako sme mali doteraz.
To je moje presvedčenie.
Ide aj o oslobodenie od strachu.
Hovoríte aj o politike strachu, s ktorou treba skoncovať.
O tom hovorili aj predchádzajúci rečníci.
Povedal by som tiež, že túto núdzovú politiku je pravdepodobne tiež potrebné prelomiť, aby sa tu mohlo
znovu zaviesť iné povedomie o sebaurčení - predpokladám.
Stále existujú aspekty, ktoré vás ovplyvňujú vo vašej práci.
Dnes sme sa tým nezaoberali.
Rád by som sa tomu krátko venoval.
Predtým ste hovorili aj o mikrobióme.
To pravdepodobne zohráva úlohu aj v súvislosti s výživou, s prírodným poľnohospodárstvom, so všetkým.
Chcete ešte niečo povedať?
Myslím, že to zaujíma aj mnohých ľudí v publiku.
Áno, samozrejme, aj v priebehu nútenej alternatívnej liečby, ktorú som musela nájsť pre svoje deti - dozvedela som sa
o nej - v súvislosti s ich náchylnosťou na infekcie alebo s týmito extrémnymi strachmi, ktoré sa u nich objavili.
A potom som sa pustil do hľadania. O čo ešte ide?
A potom som, samozrejme, narazil na obrovské nutričné nedostatky.
To platí aj pre veľmi dobre živené, ekologicky kŕmené deti.
A potom som začal analyzovať mikrobióm.
Uvedomila som si, že do štyroch mesiacov bez rizika sú mikrobiálne podmienky katastrofálne.
Povedal by som, že aj na tejto úrovni sme obťažovaní.
A je naliehavo potrebné, aby sme sa vydali iným smerom.
A to sa už mení.
Takže sú tu solidárne poľnohospodárske komunity, ktoré pre nás už opäť robia veľmi, veľmi pozitívne a zdravé poľnohospodárstvo.
Je potrebné ich čo najviac podporovať.
A znečisťujúce látky sa musia odstrániť zo životného prostredia, myslím CO2 - všetci vieme, že
je to strašný humbuk, ktorý nemá žiadny význam.
Treba sa však zaoberať dôležitými otázkami:
Glyfosát, nepríjemná téma;
Pšenica s vysoko kultivovaným lepkom, ktorý ničí náš mikrobióm.
Iné znečisťujúce látky, arzén a tak ďalej a tak ďalej.
Preto je potrebné tieto problémy riešiť, aby nás a naše deti viac nezaťažovali.
Teraz vidím tieto bremená u najmladších detí.
Existujú látky, ktoré sa propagujú v súvislosti s očkovaním, niečo podobné ako v alternatívnom sektore.
Sľubuje sa, že okrem iného dôjde k vylúčeniu špicatých proteínov z organizmu.
Čo si o tom myslíte vy osobne?
Napríklad niečo ako nattokináza a podobne.
Sú to dobré nástroje.
Problémom je, že modifikovaná messengerová RNA sa môže začleniť do genómu a dostať ju odtiaľ?
Myslím, že áno, vždy sa nejaká myšlienka znovu objaví.
Či to však bude cenovo dostupné pre každého, sa ešte len uvidí.
V zásade sa dajú odstrániť samotné hroty.
Som presvedčený, že situáciu možno zlepšiť.
Ľudí môžete priviesť k tomu, aby sa opäť uzdravili, a to s veľkou dávkou trpezlivosti.
Problém je však v tom, a to je samozrejme ďalší problém, že tým, ktorí sú vážne poškodení vakcínou alebo aj
Covid-19, dlhodobo-Covid, čokoľvek, dochádzajú peniaze.
Rovnako ako mnohým iným dochádzajú peniaze.
A vidím to pomerne často.
Občas mám vo svojej praxi špeciálne prípady, ktoré si už nemôžu dovoliť terapie.
A potom sa stretávajú s odborníkmi, ktorí im vydávajú falošné správy.
Takže je to tak vždy!
Takže nemajú nárok na dôchodok ani nie sú vyhlásení za invalidov, hoci sú v mizernej kondícii.
Neuznávajú zistenia, ktoré sa robia, pretože hovoria: Toto neuznáva konvenčná medicína.
Takže neuznávajú, že môžete zistiť proteín špičky.
Nepoznajú, že osoba má imunodeficienciu , t. j. HIV/AIDS alebo niečo podobné.
To, čo sa v súčasnosti deje, je katastrofa.
Ale áno, musíte v tom pokračovať a my všetci v tom budeme pokračovať.
Dá sa povedať, že potravinársky priemysel, t. j. priemyselná výroba potravín, sa v zásade vyznačuje
podobnými štruktúrami a lobizmom ako farmaceutický priemysel.
Že sú dnes vlastne nerozlučné?
Úplne súhlasím, úplne.
A to znamená, že ak sa na to pozrieme z perspektívy - kľúčové slovo Vízia 2030 - že rozbitie týchto štruktúr a boj proti lobizmu
je pravdepodobne nevyhnutné pre prežitie spoločnosti, áno?
Samozrejme.
Súhlasíte s tým?
Správne, áno.
Myslím si, že to je presne tá téma, ktorou sa zaoberáte.
A myslím, že to zaujíma aj mnohých divákov, ako som už počul z rozhovorov. Chcem povedať, že mnohí ľudia sú zúfalí, pretože
sa cítia veľmi bezmocní voči týmto kartelom , voči tomuto priemyslu, ktorý je čoraz silnejší vo všetkých oblastiach.
Takže v určitom okamihu sa niečo ako očkovanie môže vyskytnúť aj úplne mimovoľne a nevedome prostredníctvom stravy.
Nemusí to byť o lietajúcom hmyze alebo o čomkoľvek inom.
Ale to, čo by ste nemali dostávať do tela, dostávate v podstate nedobrovoľne prostredníctvom stravy.
Preto existuje paralela s povinným očkovaním a podobne.
A tým sa opäť porušila zásada sebaurčenia.
Samozrejme, to je asi najdôležitejší predpoklad, aby sa v budúcnosti zvýšila
transparentnosť a aby sa tieto organizácie rozpadli.
Určite áno.
Takže sme už tak ďaleko, však?
No, náš mikrobióm je už
... Takže sme vlastne dosiahli bod, kedy môžeme zdravo prežiť len s prísunom živín a skutočne aktívnou črevnou liečbou.
A tomu musíme naozaj urobiť koniec.
Takže určite opäť potrebujeme zdravé a výživné potraviny.
A my sa musíme týchto znečisťujúcich látok zbaviť.
Inými slovami, správne znečisťujúce látky, ktoré znečisťujú nás a naše deti.
A ľudia si to musia uvedomiť.
Presne tieto príbehy rozprávam každému, kto ku mne príde s dieťaťom so 100. infekciou.
Alebo vám poviem aj o chemtrails, však?
Pretože chcem, aby si to ľudia uvedomili.
A čím viac ľudí, tým viac nás je.
Čím viac ľudí o tom vie. A tých ostatných je málo, elita.
A musíme si to uvedomiť aj my.
Áno, dobre. Takže si myslím, že sme určite počuli, povedzme v popise, opatrný optimizmus,
že sa veci zmenia a dúfajme, že sa zlepšia -
- ak budeme pokračovať vo vzdelávaní ľudí a každý prispeje svojím dielom.
V každom prípade vám veľmi pekne ďakujem za vaše pripomienky.
A uvidíme sa neskôr v panelovej diskusii, áno.
Vážení diváci, ďalšie príspevky z tohto podujatia v Dornbirne už môžete vidieť na HOCH2.TV.
Odkazy nájdete v tomto programe.
Pri tejto príležitosti by sme sa chceli poďakovať spoločnosti HOCH2.TV za vynikajúcu spoluprácu.