29. марта 2025. године Културхаус Дорнбирн је био домаћин догађаја "Слобода и самоопредељење – одговоран грађанин" са занимљивим
доприносима о владавини права, суверенитету и готовини.
Догађај је организовала Академија за лични развој у Дорнбирну.
HOCH2.TV је снимио и уредио све извештаје за вас, драги гледаоци.
Данас Kla.TV представља интервју са др Шарон Тагвекер:
Лична одговорност – ред дана!
Да, као и Ервин, и ја бих желео да почнем представљањем др Тагвекер.
Не само зато што даме долазе прве, већ и зато што овде, такорећи, имате предност домаћег терена, пошто долазите из Блуденца.
Ти си практично предодређен за то.
Здраво госпођо Тагвекер, молим вас, узмите микрофон.
Заиста бисмо желели да ово прво разговарамо са вама.
Од свих панелиста који данас учествују, ви сте једини који има професионално искуство – као директна
последица онога што се догодило пре скоро тачно пет година.
И ви сте у свом професионалном животу стално суочени са последицама пандемије – посебно на најмлађе чланове друштва.
Они који су, заправо, били најмање способни да се одбране, мора се рећи.
И то поставља питање: Шта нам можете рећи о овоме?
У реду, тако да су деца и млади очигледно били масовно погођени пандемијом и предузетим мерама.
Вероватно је најочигледније било психолошке последице и настале психијатријске поремећаје.
Чињеница је да је, нажалост, до 2023. године дошло до масовног пораста покушаја самоубиства и самоубиста.
Ово су бројке које нису одмах очигледне, али су их саставили психијатри – који су 2023. године покренули апел – и објавили.
Па, дошло је до огромног пораста депресивних поремећаја, за чак пет до десет пута.
62 одсто девојчица било је погођено, а 38 одсто дечака. Ово је истражио Универзитет Дунав Кремс у школским разредима.
А онда је 2021. била апсолутни врхунац, са милионом деце која су патила од менталних болести.
Насупрот томе, било је недостатак од 70.000 терапијских места.
Наравно, приметили смо ово у пракси.
Суочили смо се са чињеницом да смо морали да бринемо о деци која су имала психолошких или психијатријских
проблема и да смо морали да чекамо месецима на место у терапији.
Дакле, то је била прилично стресна ситуација за родитеље, децу и такође за лекара.
А посебно ако нисте навикли да издајете психијатријске лекове и не осећате се компетентним да то радите.
Али онда постанеш креативан и пробаш нешто другачије.
Па, то ми је открило другачију медицину.
Дакле, сада сам још даље зашао у домен комплементарних – и, ево, и то помаже.
Наравно, не у случају веома тешко болесних, када се човек радује када психијатар може да интервенише.
Да, то је то.
Па, то је свакако веома забрињавајућа процена.
Шта би овде заинтересовало мене, а сигурно и публику.
Често се тврди да ово нема никакве везе са коронавирусом.
Неки људи ово приписују ефектима вакцинације, иако је то данас код деце вероватно мање проблем.
Други кажу: Да, ово су дугорочни ефекти саме вирусне болести.
У којој мери можемо да разликујемо шта ово има везе са мерама?
У којој мери се ово може приписати томе?
То је, наравно, веома тешко питање.
У принципу, ово је свакако мултифакторско .
Дакле, нема никакве сумње да је шиљкасти протеин апсолутно патолошки и, изнад свега, изазива огромну штету у мозгу.
И шиљак вакцине и Ковид-19, односно сам вирус.
Али, наравно, главни узрок психолошких проблема биле су мере изолације.
То је призната метода мучења да не смеш да видиш своје деде и баке, да не смеш да посетиш своје рођаке у болници.
Посебно онима који су још били озбиљно болесни, није било дозвољено да пружите негу на крају живота.
Заиста је велики губитак када не можете да делите такве тренутке са својим рођацима.
Или ако вам првих неколико година буде ускраћено са баком и деком, или обрнуто.
Имао сам породице са децом која су била стидљива у присуству странаца.
Сви пролазе кроз фазу стидљивости пред странцима, а пред својим баком и дедом били су изузетно стидљиви.
Више нису дозволили својим бакама и дедама да им се приближе.
Ово је, наравно, шокантно и за родитеље и за баке и деке.
И то ти остане у сећању.
А онда су дошле оне године са маскама које су им покривале лица: природно, то је за децу значило губитак дружења.
И мислим, наравно, постоји много других узрока психолошких поремећаја. [Даниел
Матисек] Дакле, конкретно у погледу рада школа, такође је било затварања школа у Аустрији.
То је вероватно оставило трауматичне последице за читаве генерације ученика.
Увек сам се питао о овоме – такође сте објавили о овој теми:
У којој мери су структурни проблеми школског система у Аустрији можда погоршали овај негативни развој?
Да, с једне стране, имамо потпуно застарели школски систем, који у последњим деценијама уопште није реформисан.
То више не одговара најновијим сазнањима у истраживању мозга.
А онда је, током пандемије, прелазак на дигитално учење значио да су многи часови једноставно пали у воду.
Тако да више нису могли да прате тканину.
Ово је коштало многе ученике њихове школске каријере.
Нажалост, и сам сам то неколико пута видео, укључујући и у пракси, што је изузетно трагично.
И да, у школама постоји огроман недостатак овога.
Дакле, сви ученици су сведенi заједно.
Просечан ђак је заправо сјајан, зар не?
А чињеница да то доводи до 29 одсто функционалне неписмености заправо је потпуна катастрофа за наш школски систем.
Значи, 30 одсто оних који су завршили наш школски систем не могу да читају са разумевањем.
И то је потпуно лудо.
Када чујете за све ово – укључујући и све остале последице, психолошку штету – онда морате рећи да се све то више-мање
догодило тим људима без да су могли да се уопште одбране.
Заправо, тада нису само права деце била масовно ограничена, већ и права родитеља.
Нико није могао да се одбрани од ових ужасних развоја.
Ово је ефективно пало на људе.
И пошто говоримо о "одговорним грађанима", то је заправо било потпуно одузимање бирачког права.
Вероватно то можете потврдити. [др.
Дневни радник] Да, апсолутно.
Дакле, више нисте контролисали сопствено тело.
Дакле, требало би да се вакцинишете и да носите маску.
Где сада знамо да су изазвали штету, чак и код деце.
Дакле, деца која су морала стално да носе маске у школи имају неколико поена мање на ИК тестовима од оних која то нису морала.
Морао си да се тестираш, а такође си морао да тестираш и своје дете.
Па, то је било заиста тешко.
Чак су и деца са инвалидитетом била тестирана.
Било је и сцена незамисливог насиља.
Било је веома трауматично и за децу и за родитеље.
И, наравно, да су деца од 14 година и више – што је у сваком случају била максимална
старосна граница – могла сама да се вакцинишу.
Дакле, било је случајева када је дете дошло кући:
Аутобус за вакцинацију је данас био овде, и успут, сада сам вакцинисан.
Невероватно је.
Дакле, четрнаестогодишњак који је делимично пунолетан, али свакако не разуме последице таквих одлука и не може их предвидети.
Оно што ме занима, или прецизније, што ме је шокирало током мојих припрема, јесте број
самоубистава, укључујући и међу децом и младима.
Па, у Немачкој ово можемо процењивати само емпиријски или интуитивно.
Заправо, до данас још увек не постоје званичне, проверене статистике о стопама самоубистава у Немачкој.
Чак и Савезна статистичка служба – под политичким притиском, наравно – одбија да у том
погледу успостави било какву везу са коронавирусом.
Иако смо ми као новинари ово питање поставили безброј пута.
Чини се да у Аустрији постоје анкете о овоме, зар не?
Да, постоје анкете.
Дакле, преко Statistics Austria можете барем директно прегледати статистику за одрасле.
Међутим, ово такође треба третирати са опрезом, јер се несреће, случајеви тровања и други
инциденти појављују у различитим статистикама.
И то не виђате код деце и младих.
Тако да то можете видети само индиректно, погледајући овде статистику смртности.
Бројке које сам управо навео преузете су из извештаја Аустријског друштва за психијатрију
деце и адолесцената, који сам раније поменуо.
Објавили су их 2023. године јер су и сами били толико шокирани растом ових цифара.
И још једна веома озбиљна последица, такође у економској димензији, је, наравно, огромно повећање
боловања, које је масовно порасло, посебно у 2023. години – као што можете видети овде у табели.
Дакле, може се рећи да је, у принципу, цело друштво систематски учињено болесним.
Опет се поставља питање, јер се оно често доводи у питање:
У којој мери бисте се фокусирали на пропорцију штете од вакцине, или можда поново на оно што се обично назива "ланг Ковид"?
Наравно, тешко је разликовати.
То је тешко разликовати.
Спајк је опасан и штетан.
Дакле, рекао бих да вакцинација у овоме игра веома велику улогу.
Па, не баш у вези са децом, јер, срећом, многа деца нису вакцинисана.
Али код одраслих то можете јасно видети.
Раније сам био навикнут да видим дете како лежи са чланом породице, можда оболелим од неке заразне болести.
Сада често цела породица непрестано боледује.
Тако су сви стално приковани за кревет, чак и са пнеумонијом, која погађа не само једну особу, већ целу породицу.
Никада раније нисам доживео ништа слично овом пре пандемије.
И мислим, с једне стране, наравно, постоји стрес којем су људи изложени – који се масовно повећао.
Постоје и недостаци хранљивих материја и многи други разлози, као што је микробиом , који се сада такође све више уништава.
Али ако мало разговарате са људима, они сами кажу: "Откако сам се вакцинисао, догодило ми се ово и оно."
Мислим, још нисам нашао ниједне поуздане статистике о овој теми.
Дакле, може се рећи да је то заправо напад на интегритет здравља организма у различитим аспектима.
Прво због мера, онда због ове вакцинације и, наравно, због општег друштвеног стреса, који је
вероватно изазвао, рецимо, слабљење имуног система.
То је мултифакторско, као што сте рекли, али се потом манифестује у различитим облицима.
И данас се, у суштини, још увек боримо са овим.
Данас ово више није само проблем оних који су тада били млађи – а сада су пет година старији – већ, наравно, и читавог друштва.
И сада само питање, пошто планови за такве вакцинације, укључујући могуће мРНК вакцинације
у вези са раком и тако даље, још увек трају:
Видите ли неку криву учења у званичном телу?
Или је можда више тако да тренутно не само понављате све, већ можда и усавршавате како бисте могли да наставите?
Апсолутно.
Дакле, колеге почињу да сумњају, хвала Богу, али јавност апсолутно не.
Дакле, ово се значајно убрзава.
Ово је такође било очигледно увођењем електронског сертификата о вакцинацији након избора за Националну скупштину.
Дакле, не можете да се искључите из тога, сви имају своју карту вакцинације, без обзира да ли је
празна или шта год да у њој пише, то је потпуно небитно.
Лекари су тренутно у обавези да евидентирају три вакцинације.
И ако погледате то, а затим измене Закона о лековима, члан 80 – требало је да буду
измењене у периоду 2022/23 – где у наслову пише:
Општа уредба о заштити података се у том погледу поткопава.
То значи да се лични подаци – на пример, информације садржане у евиденцији о вакцинацији – не деле само са здравственим
установама, већ и са Медицинским удружењем, које нема потребе да зна те информације, Ветеринарским удружењем и
Фармацеутским удружењем, укључујући ветеринаре и фармацеуте.
То се шаље властима, иако то заправо није њихова ствар, властима у другим државама чланицама ЕУ, па чак и СЗО.
А ако затим погледате МЗС , које ћемо касније објаснити, и измене, можете замислити да ће
ствари током следеће пандемије тећи глатко.
Тако да га можете користити за стварање репризала који су много, много већи од оних које смо недавно доживели.
Управо тако, то би било моје наредно питање.
Електронски сертификат о вакцинацији, као што је поменуто, обавезан је од последњих избора за
Национални савет у Аустрији 30. септембра 2024. године.
Ни ти се не можеш одјавити.
Да ли ово видите као директну припрему за оно што називате будућим пандемијама или будућим глобалним здравственим кризама?
Можете ли то класификовати у таквом стратешком контексту?
Посматрајући последњих неколико година, мени је јасно.
Не могу да замислим за шта би још могло да се користи.
Мислим, кажете да је то за статистичке сврхе.
Али мислим да су статистике могле бити прикупљене унапред.
Нема потребе за обавезном електронском потврдом о вакцинацији, што је потпуно недемократско.
И то је заиста – да се вратимо на тему нашег догађаја – још један облик лишавања права.
Дакле, у погледу закона о заштити података, управо сте то поменули, у принципу, транспарентан пацијент.
И опет, заиста не постоји начин да се, такорећи, извучете из канџи овог система.
Дакле, ако у неком тренутку следеће године или када год мРНК вакцинација против рака или нека друга профилакса
постане обавезна, иста игра ће се вероватно поново покренути.
То је оно чега се морамо плашити, зар не?
Апсолутно. Дакле, када све ово ступи на снагу, мораћеш да устанеш и бориш се да то избегнеш.
Дакле, биће много теже него што је било пре пет година.
У овом контексту бих желео да поставим још једно лично питање ван записника .
Како је то лично утицало на вас као лекара?
Мислим, тада сте ушли у професију, сигурно са, рецимо, као и сви лекари, идеалистичким стремљењима.
Да ли сте разочарани овим периодом, или је оно што сте тамо доживели такође имало снажан психолошки утицај на вас?
Па, морам да признам, требало ми је годину дана да заиста схватим шта се дешава.
Био сам потпуно идеалистички настројен и веровао у стручна удружења.
Веровао сам у идеализам својих колега и провео сам годину дана седећи за столом сваки дан
увече, читајући TKB, а затим и студије о њему.
И помислих себи да то не може бити истина, то је управо супротно од онога што ми професионална удружења говоре.
И након годину дана био сам спреман и морао сам себи да признам: До сада си лајао на погрешно дрво.
И ово осећање беспомоћности – које су лекари, свакако, такође доживели, не могући да се боре против тих ветрењача – је нешто
што нам током овог периода описују многе професионалне групе.
Међутим, већина њих је на крају ишла с током.
Сада се поставља питање: Како су ваши колеге у професионалном свету реаговали на вашу посвећеност, на чињеницу
да сте се позиционирали као храбри, рецимо, дисидент ?
Каква сте искуства имали у том погледу, како на личном, тако и на професионалном плану?
Мој круг пријатеља се потпуно променио.
Па, не могу рећи да сам био изложен било каквом клеветању, ни у ком случају, кад се видите.
Још увек сам члан стручног удружења.
Такође повремено путујем на конференције.
Тако ми говоре веома љубазно.
Такође добијам позитивне подстреке, чак и од оних који су били следбеници.
Заправо неутрално, чак и прилично позитивно.
Али, како да кажем, то је мој лични проблем што не могу да поднесем некога ко
вакцинише стотине хиљада људи против њихове воље.
Зато сам извукао своје закључке и помало се удаљио од својих бивших пријатељстава, са помешаним осећањима.
Због насмејаног ока, јер сам упознао неке дивне нове људе.
Наравно, стара пријатељства су била вредна, и штета је што је морало доћи до тога.
Па, госпођо Тагвекер, хвала вам пуно на овим личним и веома занимљивим увидима.
А у другом делу ћемо сигурно чути више о решењима. Хвала вам пуно, да.
И поново ћемо почети са госпођом Тагвекер.
Могу их поново позвати.
Онда, као што сам рекао, уронићемо право у срж ствари.
Према вашим претходним описима – ментални и здравствени проблеми изазвани КОВИД-19 и штета коју је он нанео.
Како, ако уопште могу, могу се излечити, посебно у погледу млађе генерације?
То је веома занимљиво питање.
То, наравно, зависи од тога колико је то било дубоко.
Апсолутно сам убеђен да се код људи може много тога поправити, под условом да није остало никакво физичко оштећење.
Јер су људи изузетно еластична створења; иначе не бисмо више постојали, нити бисмо били пронађени широм света.
Дакле, ја сам веома позитиван по том питању.
Проблем који ја видим је да бисмо требали полако да се удаљимо од свега овога како бисмо могли да почнемо да се лечимо.
И то сада захтева одговорност.
Дакле, свако од нас, било да смо медијске личности, политичари, лекари или било ко други, треба да преузме
одговорност за себе, за свој живот и за животе своје деце.
Већ смо се навикли на то... Одрасли смо у држави социјалне заштите која је сада постала мама-држава.
И ова држава-дадиља је сада заправо постала ауторитарна држава.
А сада је на нама да то зауставимо.
И ја сам апсолутно убеђен да ако успемо у томе, много тога се може поново средити.
И није само политички, социополитички или друштвено да морамо преузети одговорност.
Морамо такође преузети одговорност за своје здравље – мислим, ја сам доктор, опет ћу говорити о здрављу.
И ја сам такође практичар, па са задовољством дајем практичан пример.
Постоје студије о 1.800 пацијената са раком који су били у терминалној фази.
И били су искључени из конвенционалне медицине, што је значило да су исцрпели све опције
лечења – али су потом победили болест и преживели.
А онда је доктор пришао и прегледао 1.800, испитао их и покушао да пронађе заједничке именитеље.
И занимљиво је да су сви заједно променили само два физичка аспекта.
А остатак је био начин размишљања .
И најважнији начин размишљања је да су преузели одговорност за себе.
А онда су чак успели да победе рак.
То не значи да свако може то да уради.
Наравно, свако мора сам да одлучи којим путем да крене и шта даље да ради.
Али то је била суштина.
Дакле, то је све и крај.
Дакле, храброст да се излечиш, помоћ да себи помогнеш, можеш рећи.
Да, управо тако.
Са медицинског становишта, то би, наравно, био више терапеутски приступ, и, такорећи, драгоцен предлог и из духовне перспективе.
Ово вероватно важи за све који су озбиљно болесни: ваш унутрашњи став игра највећу улогу.
Али, наравно, ради се и о политичком оквиру.
То би захтевало невероватну количину политичких промена.
И пре свега, морало би доћи до правилног преиспитивања и адекватне свести о проблему.
И управо ту ја видим – или како ти то видиш – ту ја видим огромне препреке.
Или је тај утисак обмањујући?
Не, постоје огромне препреке, али претходна тема овде игра улогу.
Свака једина особа мора устати и рећи: Ово није прихватљиво.
И неће радити на други начин.
Нажалост, често чујем људе да у пракси кажу да се ништа не може променити.
Да, можете направити разлику!
Само треба да погледаш око себе да би видео шта људи који седе овде раде.
већ су се променили.
Или колико их тренутно седи овде у публици.
То пре неколико година не би било могуће.
Чак и тада, током пандемије коронавируса, неки појединци су пришли директорима школа и рекли: "Аутобус за
вакцинацију долази, али моје дете не може да иде тамо."
Или моје дете не носи маску.
А ако све више и више и више и више људи то чини, онда сигурно можете донети промену.
Ако ово пратите као медицински стручњак.
Сигурно сте приметили шта је изашло на видело захваљујући RKI протоколима и како су се од тада срушиле све оно што бих назвао
наративima , а такозване теорије завере показале су се тачним.
Сигурно чак и они који су тада учествовали – поменули сте директора школе, али, наравно, и многи ваши колеге лекари –
поред тога што се дубоко стиде, требало би да промене мишљење.
Барем нешто попут самокритике, где кажеш: У реду, направили смо грешку, то се никада не сме поновити!
Не могу да говорим за Аустрију, али у Немачкој осећам да смо миље далеко од тога.
И да ли би то, опет, био апсолутан предуслов да ови ефекти које сте управо поменули ступе на снагу?
Све је то тачно, појединци такође морају да одиграју своју улогу.
Али на крају крајева, то не функционише ако се медији и политичари мешају и саботирају јавну сферу.
Шта се може учинити да се прекине овај циклус?
Да, то је било неколико питања у једном, такорећи.
Дакле, што се мојих колега тиче, да, то је тешко.
Они су, наравно, у веома, веома тешкој позицији.
С једне стране, они су учествовали, можда су вакцинисали себе, своје породице и многе друге пацијенте, и
стога су под огромним, претераним психолошким притиском.
Признајући ово себи, а затим идући корак даље и јавно изговарајући:
Па, оно што сам ја урадио, или што се дешавало свуда, било је бесмислица.
То је неразумно много тражити.
Неки људи то раде, и мислим да су изузетно храбри.
Многи су увек били критични, али нису смели ништа предузети.
Па, то ми кажу, делимично у поверењу.
А у јавном окружењу, наравно, потпуно је друга ствар наступати тако.
Али имам осећај да заправо није потребно много више.
Само ми се чини, ко је тренутно бржи?
Да ли смо ми бржи у нашим истрагама, или су други бржи у својим одмаздама?
Што нас је више, то су моји колеге склонији да предузму прави корак, а можда ће и правни систем и други медији то пратити.
Дакле, у медијима се нешто стално изнова појављује, а затим поново бива потиснуто – иако га све више медија прихвата.
Али као што сам рекао, свако од нас се рачуна.
Визија, ако желимо да погледамо унапред, како ће друштво изгледати, укључујући и систем здравствене
заштите у овом случају – то двоје се не могу одвојити.
Како мислите да ће изгледати ситуација за пет година у погледу самоопредељења?
Верујете ли да ће до тада превладати потпуно другачије осећање самопоуздања?
Верујете ли да је овај развој, да тако кажем, користан или сте пре свега песимистични у вези с тим?
Па, ја сам потпуно оптимистичан.
Има толико хајпа и тако позитивна вибра.
Апсолутно сам убеђен да ћемо за пет година бити у потпуно другачијој позицији и – како да кажем
– чак верујем да ће нам бити боље него раније.
Јер смо свесни свега што се заправо догодило, па чак и онога што се могло догодити у последњим деценијама и вековима.
Дакле, верујем да ћемо, ако победимо, имати још већу слободу него што смо икада раније имали.
То је моје уверење.
То се такође односи на слободу од страха.
Такође се бавите питањем ширења панике, које мора бити заустављено.
То је управо оно на шта су се претходни говорници такође осврнули.
Рекао бих да ће ова ванредна политика вероватно такође морати да се прекрши како би се овде поново укоренило
другачије поимање самоопредељења – барем тако претпостављам.
Још увек постоје аспекти са којима се такође сусрећете у свом раду.
Данас то нисмо разматрали.
Желео бих укратко да се осврнем на ово.
Ти си раније такође поменуо микробиом.
То вероватно такође игра улогу у вези са исхраном, природном пољопривредом, свега.
Да ли бисте желели да кажете још нешто о овоме?
Мислим да су многи у публици такође заинтересовани за ово.
Да, наравно, ово је такође у контексту алтернативних терапија које сам био приморан да пронађем за своју децу –
тако сам на то наишао – у вези са њиховом подложношћу инфекцијама или екстремним страховима које су развили.
А онда сам почео да тражим. Шта још је у питању?
А онда сам, наравно, наишао на огромне нутритивне недостатке.
Ово се такође односи на децу која су веома добро исхрањена и једу органску храну.
А онда сам почео да радим анализе микробиома.
Схватио сам да до четири месеца старости постоји ризик од катастрофалних стања микробиома.
Дакле, и на овом нивоу нас узнемиравају, рекао бих.
И зато је хитно неопходно кренути у другом правцу.
И то је већ у току.
Дакле, постоје економске заједнице засноване на солидарности које већ обављају веома, веома
позитиван и здрав посао за нас у пољопривреди.
Они морају бити подржани на сваки могући начин.
И морамо уклонити загађиваче из животне средине, мислим на CO2 – сви знамо да је ово ужасан хајп који нема никаквог значаја.
Али важна питања морају бити решена:
Глифосат, спорна тема;
Пшеница са високо прерађеним глутеном, која уништава наш микробиом.
Остале загађиваче, арсен и тако даље и тако даље.
Дакле, ови проблеми морају бити решени како више не би оптерећивали нас и нашу децу.
Сада видим ове напоне код најмлађе деце.
Постоје супстанце које се промовишу у вези са вакцинацијом, делимично у алтернативном сектору.
Елиминација шиљкастих протеина из организма – између осталог, сада се поставља питање да ли је то заиста случај.
Које је ваше лично мишљење о овоме?
На пример, нешто попут натокиназе и слично.
Ово су корисни алати.
Проблем је у томе што модификована матрична РНК може бити уграђена у геном, и како је одатле извући?
Мислим да, да, идеје се увек изнова и изнова појављују.
Али остаје да се види да ли ће то онда поново бити приступачно свима.
У принципу, саме шиљке је могуће испуштати.
Апсолутно сам убеђен да се ситуације могу побољшати.
Са великом дозом стрпљења могуће је усмерити појединце до тачке у којој могу поново сами себе излечити.
Проблем, међутим, и ово је, наравно, следећи проблем, јесте у томе што онима који су озбиљно оштећени вакцинацијама
или Ковидом-19, Лонг Ковидом, шта год, понестаје новца.
Као и многи други, они остају без новца.
И видим то релативно често.
Па, и ја повремено имам посебне случајеве у својој пракси, када људи више не могу да приуште третмане.
А онда се суочавају са процењивачима који им издају лажне процене.
То је увек случај!
Дакле, они нису проглашени подобним за пензију нити проглашени инвалидним, иако су у жалосном стању.
Они не признају налазе који су прикупљени јер кажу: Ово није признато у конвенционалној медицини.
Дакле, они не признају да се спајк протеин може открити.
Они не признају да он има имунодефицијенцију , односно ХИВ/АИДС или нешто слично томе.
Дакле, оно што се тренутно дешава је катастрофа.
Али да, морамо да истрајемо, и сви ћемо истрајати.
Може ли се рећи да, у принципу – јер сте то раније споменули – сличне структуре доминирају у прехрамбеној
индустрији, односно у индустријској производњи хране, и да постоји слично лобирање као у фармацеутској индустрији?
Да ли су та двојица данас заправо нераздвојни?
Апсолутно, тако то видим, потпуно.
А то значи, ако погледамо ширу слику – кључна реч Визија 2030 – да је разбијање ових структура и борба против повезаног лобирања
вероватно од суштинског значаја за опстанак друштва, зар не?
Апсолутно.
Да ли бисте се сложили с тим, да?
У праву сте, да.
Мислим да је то управо тема којом се бавиш.
И мислим да то такође занима многе гледаоце, према ономе што сам већ чуо у разговорима. Мислим, очај који многи људи осећају
произилази из њиховог осећаја беспомоћности пред овим картелима , пред овом индустријом која постаје све моћнија у свим областима.
Да би се у неком тренутку нешто попут вакцинација могло примењивати потпуно невољно и несвесно путем исхране.
Не мора да буде о летећим инсектима или шта год.
Али чињеница да се, у принципу, оно што не бисте смели да уносите у свој организам практично невољно уноси кроз вашу исхрану.
Зато постоји паралела са обавезним вакцинацијама и тако даље.
И тиме још једно кршење овог принципа самоопредељења.
То је, наравно, вероватно најважнији предуслов од свих, да ће у будућности бити више
транспарентности и да ће и ове организације бити расформиране.
Апсолутно, да.
Па, ми смо већ тамо, зар не?
Дакле, наш микробиом је већ
... Дакле, у суштини смо дошли до тачке када можемо здраво преживети само узимањем хранљивих
материја и подвргавањем заиста активног третмана црева.
И ми заиста морамо то зауставити.
Дакле, дефинитивно нам поново треба здрава храна богата хранљивим састојцима.
И морамо се решити ових загађивача.
Дакле, прави загађивачи који утичу на нас и нашу децу.
И људи треба да буду свесни тога.
Дакле, свима који долазе код мене са својим дететом које је већ прележало стотину инфекција, управо ове приче причам.
Или да ли ћу вам рећи и о хемтрејловима?
Јер желим да људи буду свесни тога.
И што је више људи, то нас је више.
Дакле, што више људи зна за то, то је боље. А остали су ретки, елите.
И ми такође морамо бити свесни овога.
Да, добро. Па, мислим да смо дефинитивно чули осећај опрезног оптимизма у опису, да ће се
неке ствари променити и, надамо се, побољшати –
– ако истрајемо и подигнемо свест, и ако свако од нас уради свој део.
У сваком случају, желео бих да вам се веома захвалим на вашим проценама.
И видимо се касније на панел дискусији, да.
Поштовани гледаоци, даљи извештаји о овом догађају у Дорнбирну већ су доступни на HOCH2.TV.
Линкove ћете пронаћи испод овог програма.
Желели бисмо да искористимо ову прилику да захвалимо HOCH2.TV на њиховој одличној сарадњи.